ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2026 року | м. Ужгород | № 260/1875/26
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
1) визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової винагороди в розмірі 70000,00 гривень за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора за період з 10.05.2024 по 09.11.2024, з 29.11.2024 по 31.12.2024, з 31.01.2025 по 16.06.2025 року;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 гривень за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора за період з 10.05.2024 по 09.11.2024, з 29.11.2024 по 31.12.2024, з 31.01.2025 по 16.06.2025 року.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні та приймає безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що підтверджується витягами з журналів бойових дій. Однак всупереч постанові Кабінету Міністрів України №168 від 19.07.2022 одноразову винагороду у повному розмірі пропорційно часу його участі у бойових діях у спірний період не отримував. Звернув увагу на те, що відповідач не заперечує факт участі позивача у виконанні бойових завдань, натомість посилається виключно на відсутність документального підтвердження, причиною якого є прогалини в унормуванні порядку документування участі військовослужбовців у виконанні таких завдань. Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною та такою, що порушує його права, які підлягають захисту в судовому порядку.
07 квітня 2026 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимог заперечив. Так, зазначив, що право на виплату винагороди мають саме ті військовослужбовці, які приймали участь в бойових діях в розумінні бойового статуту. Поряд з цим, в спірних правовідносинах позивач виконував відповідні завдання в межах здійснення оборони. Окрім того, обов`язковими документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань є рапорт начальника підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Однак такі рапорти щодо ОСОБА_1 від начальника підрозділу не надходили, тому підстави для виплати одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень відсутні. 

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у Військовій частині НОМЕР_1 з 17 листопада 2023 року по теперішній час, що підтверджується довідкою №771 від 07.04.2026. 
Відповідно до відомостей наявних в матеріалах справи витягів з журналу бойових дій 3 відділу прикордонної служби 4 ПКШР 1 ПРИКЗ №28/45 (гриф) від 20.04.2024, №28/59 (гриф) від 26.04.2024, №28/78 (гриф) від 23.05.2024, №28/103 (гриф) від 10.01.2025, №28/122 (гриф) від 15.03.2025, ОСОБА_1 у період з 10.05.2024 по 09.11.2024, з 29.11.2024 по 31.12.2024, з 31.01.2025 по 16.06.2025 року залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань, приймав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересі держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та проведення окремих заходів з усебічного забезпечення в інтересах діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, безпосередньо в районах ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань підрозділом НОМЕР_3 приккшр, 1 ПРИКЗ, який знаходиться в оперативному підпорядкуванні оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно (Вовчанська міська територіальна громада).
Вказані бойові завдання виконувалися на підставі бойових наказів коменданта 4 приккшр 1 ПРИКЗ №28/160 (гриф) від 01.05.2024, №28/639 (гриф) від 03.06.2024, №28/1675 (гриф) від 03.08.2024, №28/4428 (гриф) від 21.12.2024, №28/1597 (гриф) від 09.04.2025, №28/31 (гриф) від 20.05.2025.
Разом з тим, як вбачається з долучених до матеріалів справи довідок про грошове забезпечення та інші види винагороди за 2024 та 2025 рр., одноразова додаткова винагорода у розмірі 70000,00 грн за період з 10.05.2024 по 09.11.2024, з 29.11.2024 по 31.12.2024, з 31.01.2025 по 16.06.2025 року ОСОБА_1 не виплачувалася.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, відповідно до положень ст. 17 Конституції України, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Нормами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Нормами ст. 1-2 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 року №661-IV, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Згідно ч. 3, 4 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За приписами ч. 2 ст. 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1 і 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Пунктом 6 цього Указу Кабінету Міністрів України визначено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 (далі – Постанова №168) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1-1 Постанови №168 передбачено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2024 року №419 до Постанови №168 були внесені зміни, відповідно до яких абз. 2 п. 1-1 доповнено наступним: «У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань».
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 квітня 2024 року.
Отже, з 01 квітня 2024 року військовослужбовці, які виконують бойові завдання під час ведення бойових дій, в тому числі на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, додатково отримують одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Згідно з п. 1-2 Постанови №168, виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726, затверджено Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Особливості №726) (в редакції, чинній у період виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 Особливостей №726, ці Особливості визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України.
Підпунктом 1 п. 3 Особливостей №№726 передбачено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах, здійснення яких передбачає виплату додаткової винагороди, зазначеної в абзаці другому підпункту 1 пункту 2 цих Особливостей, належить виконання військовослужбовцями завдань безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, в тому числі, на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
Згідно з п. 8 Особливостей №726 документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або звіт про виконання бойового (спеціального) завдання, або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, копії чи витяги з них, або посвідчення про відрядження з відміткою про прибуття (вибуття) до (з) району виконання завдання (у разі виконання завдань, визначених абзацом сьомим підпункту 1 пункту 4 цих Особливостей);
- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у тому числі визначених підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), району участі військовослужбовця в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, періодів (кількості днів) участі в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Спір в цій адміністративній справі виник з приводу наявності у позивача, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , права на отримання одноразової винагороди, передбаченої п. 1-1 Постанови №168, у розмірі 70000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за спірний період.
Суд встановив, що у період з 10.05.2024 по 09.11.2024, з 29.11.2024 по 31.12.2024, з 31.01.2025 по 16.06.2025 року старший солдат ОСОБА_1 у складі підрозділу 3 впс (тип С) 4 приккшр залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань безпосередньо в районах ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно на території Вовчанської міської територіальної громади. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з журналу бойових дій 3 відділу прикордонної служби 4 ПКШР 1 ПРИКЗ №28/45 (гриф) від 20.04.2024, №28/59 (гриф) від 26.04.2024, №28/78 (гриф) від 23.05.2024, №28/103 (гриф) від 10.01.2025, №28/122 (гриф) від 15.03.2025, з посиланням на бойові накази коменданта 4 приккшр 1 ПРИКЗ №28/160 (гриф) від 01.05.2024, №28/639 (гриф) від 03.06.2024, №28/1675 (гриф) від 03.08.2024, №28/4428 (гриф) від 21.12.2024, №28/1597 (гриф) від 09.04.2025, №28/31 (гриф) від 20.05.2025.
Не проведення виплати позивачу спірної одноразової винагороди відповідач обґрунтовує відсутністю рапортів начальника підрозділу про його участь у бойових діях. Проте суд не може погодитися з правомірністю такої аргументації відповідача з нагляду на те, що юридичним фактом для виникнення у військовослужбовця права на відповідну одноразову винагороду є не сам по собі факт складання чи нескладання окремого рапорту командиром підрозділу, а фактичне виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань у передбачених Особливостями №726 умовах та наявність документального підтвердження такого виконання. При цьому пункт 8 Особливостей №726 не може тлумачитися як такий, що встановлює рапорт командира підрозділу єдиним і виключним доказом участі військовослужбовця у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань, оскільки самим змістом цієї норми передбачено декілька видів документів, зокрема журнал бойових дій або витяги з нього.
Так, зі змісту наявних в матеріалах справи витягів із журналів бойових дій вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 у спірний період виконував бойові завдання безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, що відповідає передбаченим п. 1-1 Постанови №168 умовах для отримання одноразової винагороди у розмірі 70000,00 грн. 
В свою чергу повноваження щодо обліку військовослужбовців, які беруть участь у бойових діях або заходах та здійснюють бойові (спеціальні) завдання в період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та підготовки проєктів наказів про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, згідно з п. 9 Особливостей №726, покладена на штаби органів Держприкордонслужби.
Облік військовослужбовців, які виконують бойові (спеціальні) завдання, визначені підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей, здійснюється з урахуванням кількості сумарно обчислених днів виконання таких завдань. Результати такого обліку вносяться до відомості обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань для встановлення одноразової винагороди військовослужбовцям за формою, наведеною в додатку 1 до цих Особливостей. У разі переміщення (відрядження) військовослужбовця до іншого органу Держприкордонслужби, органу військового управління для подальшого проходження військової служби до такого органу в десятиденний строк надсилається витяг із зазначеної відомості для обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань.
До обрахунку часу при графіку виконання завдань до обліку застосовується календарний день початку виконання таких завдань відповідно до наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби.
Отже, з проведеного правового аналізу положень Постанови №168 та Особливостей №726 вбачається, що обов`язки щодо ведення обліку військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях та мають право на отримання одноразової винагороди 70000,00 грн, а також документального оформлення виконуваних ними функцій та завдань, в тому числі для підтвердження їх безпосередньої участі у таких діях, покладено безпосередньо на органи Держприкордонслужби.
В свою чергу жодними законодавчими нормами, що регулюють порядок виплати одноразової винагороди, не встановлено обов`язку військовослужбовця здійснювати документальне оформлення своєї участі у бойових діях або контролювати правильність ведення такого обліку військовою частиною.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Поряд з цим, враховуючи специфіку адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).
В розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 73 КАС України).
В свою чергу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 75 КАС України).
З метою повного та всебічного з`ясування усіх обставин даної справи ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 від Військової частини НОМЕР_1 було витребувано відомості щодо завдань та функцій, які виконував ОСОБА_1 у спірні періоди.
На виконання вищезазначеної вимоги відповідач надіслав витяги з журналу бойових дій, в яких наявні відомості про участь ОСОБА_1 у складі підрозділу 3 впс (тип С) 4 приккшр у виконанні бойових (спеціальних) завдань безпосередньо в районах ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно на території Вовчанської міської територіальної громади. 
Будь-яких доказів невиконання позивачем у спірний період бойових завдань, передбачених п. 4 Особливостей №726, відповідач, всупереч своєму процесуальному обов`язку, суду не надав. 
Натомість наявні в матеріалах справи журнали бойових дій, на думку суду, є достатніми та належними доказами на підтвердження факту виконання військовослужбовцем свого конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, що в розумінні норм п. 1-1 Постанови №168 дає право на отримання одноразової винагороди у розмірі 70000,00 грн.
В свою чергу недотримання державою в особі органів Держприкордонслужби законодавчо встановленого порядку обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця.
Військовослужбовець, виконуючи накази командування щодо здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не повинен перейматися питаннями імовірності недотримання військовою частиною, яка уособлює в собі державу, усіх встановлених формальностей, що в подальшому може впливати на його особисті права, у тому числі право на отримання спірної одноразової винагороди.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 4 Закону №2011, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Конституційний Суд України неодноразового акцентував на тому, що держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне юридичне регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Наведені юридичні позиції Конституційного Суду України є застосовними до реалізації також соціальних та економічних прав і свобод людини, оцінки державного втручання до їх сфери, зокрема права на соціальний захист.
За таких обставин суд вважає, що відсутність у відповідача окремого рапорту командира підрозділу або неналежне ведення обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань не спростовує факту виконання позивачем таких завдань, якщо цей факт підтверджений іншими належними та допустимими доказами, зокрема витягами з журналів бойових дій та бойовими наказами. Інше тлумачення призвело б до безпідставного обмеження права військовослужбовця на отримання встановленої державою винагороди виключно з формальних підстав, які залежать не від його поведінки, а від дій або бездіяльності посадових осіб відповідача.
На думку суду, застосований відповідачем підхід є надмірно формальним, не відповідає меті встановлення одноразової винагороди військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання в умовах безпосередньої небезпеки, та фактично нівелює соціальні гарантії позивача, передбачені чинним законодавством. Право на винагороду не може бути поставлене у залежність виключно від внутрішніх організаційних дій посадових осіб відповідача за умови, що фактичне виконання бойових завдань підтверджене належними документами.
Таким чином, суд наголошує, що Військова частина НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу у спірний період, не повинна формально підходити до виконання своїх повноважень та обов`язків, а її діяльність повинна бути спрямована на належне забезпечення прав військовослужбовців на гарантований Конституцією України та законодавчими нормами соціальний захист. 
З огляду на вищенаведене суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, що стосуються виплати позивачу одноразової винагороди у розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно.
Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, – задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової винагороди в розмірі 70000,00 гривень за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно за період з 10.05.2024 по 09.11.2024, з 29.11.2024 по 31.12.2024, з 31.01.2025 по 16.06.2025 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 гривень за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно за період з 10.05.2024 по 09.11.2024, з 29.11.2024 по 31.12.2024, з 31.01.2025 по 16.06.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя | Р.О. Ващилін