ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 902/1032/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 

секретар судового засідання - Денисюк І. Г., 
за участю представників:
позивача за первісним позовом - Чернявського В. С., 
відповідача за первісним позовом - Браславця Я. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 (судді: Олексюк Г. Є. - головуючий, Петухов М. Г., Василишин А. Р.) і рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2025 (суддя Тварковський А. А.) у справі
за позовом Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" 
до фізичної особи-підприємця Павлюк Марії Василівни
про стягнення 122 308,59 грн,
за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Павлюк Марії Василівни
до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" 
про визнання неправомірним і скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і підстав позовів
1.1. У липні 2025 року Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" (далі - АТ "Вінницяобленерго") звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Павлюк Марії Василівни (далі - ФОП Павлюк М. В.) 107 109,46 грн вартості необлікованої електричної енергії і 15 199,13 грн витрат за проведення експертизи.
Позовні вимоги обґрунтовано обставинами порушення відповідачкою Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), що виявилося у незабезпеченні збереження та цілісності установлених на території та/або об`єкті (у його приміщенні) споживача розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування, що зафіксовано в акті про порушення від 25.07.2022 № 3997 та підтверджено рішенням комісії з розгляду вказаного акта про порушення, оформленого протоколом засідання комісії від 28.09.2023 № 62. З огляду на це, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за необліковану електричну енергію у сумі, заявленій до стягнення, а також витрати на проведення трасологічного та електротехнічного експертного дослідження приладу обліку електричної енергії та пломб.
1.2. У свою чергу, ФОП Павлюк М. В. звернулася до Господарського суду Вінницької області із зустрічним позовом до АТ "Вінницяобленерго" про визнання неправомірним і скасування рішення АТ "Вінницяобленерго", оформленого протоколом від 28.09.2023 № 62 засідання комісії з розгляду акта про порушення від 25.07.2022 № 3997.
Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані, зокрема, посиланням на обставини недотримання законодавчо встановленого порядку складання акта про порушення, неправомірності складання оспорюваного рішення комісії та нарахування відповідачеві вартості необлікованої електричної енергії.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.11.2025 в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю. Визнано неправомірним і скасовано рішення АТ "Вінницяобленерго", оформлене протоколом від 28.09.2023 № 62 засідання комісії з розгляду акта про порушення від 25.07.2022 № 3997. Стягнуто з АТ "Вінницяобленерго" на користь ФОП Павлюк М. В. 2422,40 грн судових витрат і 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що акт про порушення від 25.07.2022 № 3997 складено з порушенням вимог пункту 8.2.5 ПРРЕЕ з огляду на відсутність підпису відповідача та без належного оформлення відмови споживача від його підписання (факт відмови споживача від підписання не засвідчено незаінтересованою особою і не підтверджено відеозйомкою). Також судом встановлено, що обґрунтованість нарахування необлікованої електричної енергії у сумі, заявленій до стягнення, не підтверджено, така сума є значно завищеною, оскільки у наведеному випадку в силу приписів пункту 8.4.8 ПРРЕЕ період нарахування за доведеності необлікового споживання електроенергії мав становити 14 днів, а не 181 день. Разом із тим суд встановив, що наданий висновок трасологічної експертизи містить неоднозначні твердження про наявні пошкодження досліджуваних пломб, адже у висновку зазначено, що наявні пошкодження могли бути утворені як під впливом стороннього предмету (інструменту) при розкритті (спробі розкриття) пломби, так і у зв`язку з експлуатацією та утворені при взаємодії поверхні отворів з пломбувальним матеріалом пломби. Тобто у досліджуваній частині висновку твердження щодо способів пошкодження пломб визначено альтернативно; зазначено, що не виключається те, що пошкодження можуть мати й експлуатаційний характер, що дає підстави не враховувати висновок експертизи. За таких встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність належних доказів порушення відповідачем ПРРЕЕ, відповідно, оспорюване рішення комісії не ґрунтується на дійсних обставинах, які підтверджують вчинене правопорушення, а тому здійснене у ньому нарахування вартості необлікованої електричної енергії зроблено безпідставно та необґрунтовано.
Стосовно стягнення з позивача за первісним позовом на користь відповідачки за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу, суд, перевіривши зміст та обсяг виконаних робіт, включених в розрахунок вартості наданих послуг, виходячи із критеріїв обґрунтованості, реальності та розумності їхнього розміру, дійшов висновку, що заявлені витрати відповідачки за первісним позовом підлягають стягненню з позивача за первісним позовом у повному обсязі.
2.2. Згідно з постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 вказане рішення місцевого господарського суду залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами суду першої інстанції, покладеними в основу судового рішення.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї
3.1. Не погоджуючись із ухваленими у справі рішенням і постановою АТ "Вінницяобленерго" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 і рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2025 у цій справі та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.
На обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржник посилається на положення пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо застосування вимог пункту 8.2.5 ПРРЕЕ в частині недійсності акта про порушення за відсутності підпису споживача (його представника) та відеовідмови від підпису або підпису незаінтересованої особи за умови, що вузол обліку споживача знаходиться на закритій території в підстанції, яка перебуває на його балансі згідно з договірними умовами, що унеможливлює доступ до такого вузла обліку без допуску споживачем (його представником).
Зокрема, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій неправомірно застосовують норму, викладену в абзаці 14 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ щодо дійсності акта про порушення, оскільки ними фактично не було взято до уваги неможливість доступу до вузла обліку відповідача без його допуску, який (вузол обліку) знаходиться у приміщенні відповідача та перебуває на його балансі. Водночас, на думку скаржника, суди не врахували факт присутності на об`єкті споживача Ананьєва В. С., який вважається особою, що допустила представників оператора системи на територію споживача для проведення перевірки; сам по собі дефект акта про порушення не може спростовувати факт порушення, якщо він підтверджується іншими доказами у сукупності. Також скаржник вважає обґрунтованим розрахунок обсягу та вартості необлікованої електроенергії, а висновок експертизи належним доказом у справі щодо факту розкриття та повторного встановлення пломб на засобі обліку.
Крім того, скаржник вважає неправомірним стягнення з нього судом витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн, оскільки, як він вважає, такі витрати документально не підтверджені.
3.2. Від ФОП Павлюк М. В. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідачка за первісним позовом просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін як законні та обґрунтовані. Вона також повідомляє, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у сумі 20 000,00 грн і надано докази на їх підтвердження.
3.3. У судовому засіданні представник АТ "Вінницяобленерго" заперечував проти задоволення клопотання ФОП Павлюк М. В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 
4.2. Як свідчать матеріали справи та установили попередні судові інстанції, ФОП Павлюк М. В. є споживачем послуг із розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії від 27.05.2015 № ВІ-604300, укладеного між ПАТ "Вінницяобленерго", правонаступником якого є АТ "Вінницяобленерго". Постачання електричної енергії та надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється за адресою місцезнаходження об`єкта ФОП Павлюк М. В. на вул. Лебединського у м. Вінниця . 
25.07.2022 представниками АТ "Вінницяобленерго" в присутності особи, що допустила до перевірки - Ананьєва В. С. було обстежено електроустановки та перевірено схему обліку електричної енергії на об`єкті ФОП Павлюк М. В. на вул. Лебединського у м. Вінниця.
За результатами перевірки складено акт про порушення від 25.07.2022 № 3997, у якому зазначено порушення ФОП Павлюк М. В. пункту 5.5.5 ПРРЕЕ, підпункти 6, 8, а саме не забезпечено збереження і цілісності установлених на території та/або об`єкті (у його приміщенні) споживача розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування. Пломби встановлені ОСР ПАТ ВОЕ 17846471 та ПАТ ВОЕ 17846468 мають ознаки повторного навішування. Порушення цілісності пломб з відбитками тавр про їх повірку установлених на кріпленнях кожуха лічильника електричної енергії типу НІК 2301 АП2, №109941, інші дії споживача, які призвели до змін показів засобу вимірювальної техніки шляхом механічного впливу. В акті зазначено, що представник споживача від підпису акта про порушення ПРРЕЕ відмовився.
Згідно із актом технічної перевірки вимірювального комплексу 0,4 (0,22) кВ від 28.03.2019 № 4051 розрахунковий засіб обліку споживача - ФОП Павлюк М. В. типу NIK 2301 АП2, зав. № 0109941 був опломбований пломбами ОСР "ПАТ ВОЕ 17846471" та "ПАТ ВОЕ 17846468".
Прилад обліку електричної енергії споживача - ФОП Павлюк М.В. типу NIK 2301 АП2, зав. № 0109941 разом з пломбами ОСР "ПАТ ВОЕ 17846471" та "ПАТ ВОЕ 17846468" вилучені представниками АТ "Вінницяобленерго", поміщені в прозорий сейф-пакет, який опломбований пломбою № 10027011, про що зроблено запис у пункті 10 акта про порушення.
У листі від 10.08.2022 № СО-51-1919 позивач за первісним позовом повідомив споживача - ФОП Павлюк М. В. про дату та час засідання комісії з розгляду акта про порушення № 3997 та направлено другий примірник акта.
08.09.2022 комісія АТ "Вінницяобленерго" з розгляду актів про порушення в присутності представника споживача - Павлюка В. В. розглянула акт про порушення від 25.07.2022 № 3997 та прийняла рішення направити лічильник та пломби, що упаковані у сейф-пакет та опломбовані пломбою № 10027011 на незалежну експертизу до спеціалізованої організації, яка має право на її проведення відповідно до законодавства, що зафіксовано рішенням, оформленим протоколом засідання комісії № 209.
07.09.2023 до АТ "Вінницяобленерго" від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів трасологічного та електротехнічного експертного дослідження від 29.08.2023 № 23-2444/23-2444/2.
У листі від 11.09.2023 № СО-51-2060 АТ "Вінницяобленерго" повідомило ФОП Павлюк М. В. про засідання комісії з розгляду акта про порушення на 28.09.2023, долучивши до листа копію висновку експертів.
28.09.2023 комісія АТ "Вінницяобленерго" з розгляду актів про порушення розглянула акт про порушення від 25.07.2022 № 3997 без участі споживача та прийняла рішення здійснити розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії за актом згідно із пунктом 8.4.8 ПРРЕЕ за період із 26.01.2022 по 25.07.2022 (181 день). Згідно з проведеним розрахунком вартість необлікованої електричної енергії становить 107 109, 46 грн за 31277 кВт*год. 
Рішення комісії оформлене протоколом від 28.09.2023 № 62 і направлене ФОП Павлюк М. В. листом від 05.10.2023 № СО-51-2239 разом із рахунком на оплату.
Суди попередніх інстанцій установили, що у акті контрольного огляду розрахункових засобів обліку від 12.07.2022 було зафіксовано цілісність і непорушність пломби № 17846471 на лічильнику 0109941.
4.3. Предметом первісного позову є вимоги АТ "Вінницяобленерго" до ФОП Павлюк М. В. про стягнення 107 109, 46 грн вартості необлікованої електричної енергії і 15 199,13 грн витрат за проведення експертизи.
4.4. Предметом зустрічного позову є вимога ФОП Павлюк М. В. до АТ "Вінницяобленерго" про визнання неправомірним і скасування рішення АТ "Вінницяобленерго", оформленого протоколом від 28.09.2023 № 62 засідання комісії з розгляду акта про порушення від 25.07.2022 № 3997.
4.5. Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, у первісному позові відмовив за необґрунтованістю та задовольнив вимоги зустрічного позову.
4.6. Верховний Суд погоджується з такими висновками попередніх судових інстанцій з огляду на таке.
4.7. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.8. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ.
За змістом частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.
Пунктом 2.3.4 ПРРЕЕ передбачено, що відповідальність за збереження і цілісність засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені.
Відповідно до підпунктів 6, 8 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний: забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України; забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування.
Згідно з пунктом 8.2.4 ПРРЕЕ у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до порядку, визначеного главою 8.4 цього розділу.
Водночас у пункті 8.4.4 ПРРЕЕ передбачено, що факт пошкодження пломб та/або індикаторів, та/або засобів вимірювальної техніки, факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки, крім випадків спрацювання індикаторів (фіксації індикаторами впливу фізичних полів), має бути підтверджений експертизою, проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства.
За змістом підпунктів 3, 4 пункту 5.1.1 ПРРЕЕ оператор системи має право проводити (за пред`явленням представником службового посвідчення) обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза засобами вимірювання та інших порушень, що викликають неправильне вимірювання обсягів споживання електричної енергії; на безперешкодний доступ (за пред`явленням представником службового посвідчення) до електричних установок споживача для проведення технічної перевірки засобів вимірювання, контролю за рівнем споживання електричної енергії та потужності, вимірювання показників якості електричної енергії, контрольного огляду електричних мереж від межі балансової належності до точки вимірювання та/або точки обліку відповідно до умов укладених договорів, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку та умов договору, виконання інших робіт відповідно до договору.
У пункті 8.2.5 ПРРЕЕ (у редакції, чинній на час складання акта про порушення) встановлено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 9 до цих Правил.
Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень (абзац 2 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил та всі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії параметри, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення із зазначенням: меж балансової належності; перерізів та матеріалу всіх проводів (кабелів), наявних у схемі підключення; номінальної сили струму спрацювання комутаційних апаратів, задіяних у схемі підключення; фазування лічильника на дату оформлення акта про порушення (абзац 3 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
Споживачі, представники оператора системи, інші особи, присутні при перевірці, під час здійснення перевірки електроустановок мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявлених порушень та/або відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення, про що зазначається в акті про порушення (абзац 4 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
В акті про порушення заповнюються всі графи та рядки без пропусків. Виправлення чи підчищення не допускаються. Текст повинен бути однозначним, без можливості подвійного тлумачення (абзац 5 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
В акті зазначаються заходи, яких було вжито або яких необхідно вжити для усунення допущених порушень (абзац 6 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві (абзац 7 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи) (абзац 8 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
У разі відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписати акт про порушення в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення підтверджується відеозйомкою (абзац 9 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в цьому акті (абзац 10 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
Представники оператора системи перед складанням акта про порушення зобов`язані повідомити споживача про його право внести пояснення та зауваження до акта, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень (абзац 11 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
Облік бланків актів про порушення ведеться оператором системи у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою журналі (абзац 11 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
Аналіз наведених положень свідчить про те, що в абзаці 8 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ закріплене загальне правило дійсності акта про порушення: цей акт має бути обов`язково підписаний як представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, так і споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи). Тоді як в абзаці 9 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ закріплені положення, що визначають правила дійсності акта про порушення у випадку відмови споживача від його підписання.
Здійснивши аналіз абзацу 9 пункту 8.2.5. ПРРЕЕ, Верховний Суд у постанові від 03.04.2025 у справі № 912/2011/23, врахованій судом апеляційної інстанції, зазначив про те, що акт про порушення у разі відмови споживача від його підписання може вважатися дійсним у двох випадках: 1) якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або 2) якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення підтверджується відеозйомкою.
Зазначена норма також не передбачає необхідності підписання акта про порушення усіма представниками оператора системи, які брали участь у перевірці. Натомість містить застереження про обов`язкову наявність підписів більше одного уповноваженого представника оператора системи, за умови наявності додатково: або підпису іншої незаінтересованої особи або ж відеозйомки з фіксацією на ній факту відмови споживача від підписання акта про порушення. 
Отже, наведені вимоги ПРРЕЕ щодо складеного акта мають чітке визначення умов його дійсності при відмові споживача від підпису (безпосереднє зазначення в акті відомостей про відмову споживача від його підпису, відеозйомка відмови, залучення незаінтересованої особи), та не передбачають будь-якого розширеного тлумачення, в тому числі з огляду на можливість чи неможливість доступу до електроустановок споживача, тощо.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2026 у справі № 902/490/25.
4.9. Суди попередніх інстанцій встановили, що акт про порушення від 25.07.2022 № 3997 підписаний виключно представниками АТ "Вінницяобленерго", водночас цей акт не містить підпису уповноваженої особи з боку споживача або будь-якої іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт.
4.10. Як уже зазначалося, згідно із пунктом 8.2.5 ПРРЕЕ у випадку відмови споживача підписувати акт така відмова підтверджується відеозйомкою. Однак, як установили суди, жодного відеозапису, який би підтверджував наявність такої відмови, позивачем за первісним позовом не надано; відсутні також докази підписання акта в присутності незаінтересованої особи (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи.
4.11. Суди зазначили, що у додаткових відомостях до акта про порушення вказано, що фотофіксацію проведено фотокамерою телефону One Plus Nord N10 5G, водночас про проведення відеозйомки фіксації факту відмови зі сторони споживача від підписання акта про порушення в ньому не відображено. При цьому АТ "Вінницяобленерго" у відповідь на адвокатський запит повідомило, що відеофіксація процесу вилучення лічильника та пломб під час складання акта про порушення, а також обставини відмови від його підписання не проводилася.
4.12. Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що акт складений із порушенням вимог пункту 8.2.5 ПРРЕЕ, а тому не може вважатися дійсним.
4.13. Разом із тим, попередні судові інстанції установили, що наданий до справи висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.08.2023 № 23-2444/23-2444/2 містить неоднозначні твердження про наявні пошкодження досліджуваних пломб. У висновку зазначено, що наявні пошкодження могли бути утворені під впливом стороннього предмету (інструменту) при розкритті (спробі розкриття) пломби або носять експлуатаційний характер і утворені при взаємодії поверхні отворів з пломбувальним матеріалом пломби. Тобто у досліджуваній частині висновку твердження стосовно способів пошкодження пломб визначено альтернативно, зазначено, що не виключається, що пошкодження можуть мати й експлуатаційний характер, у зв`язку з чим суди поставили під сумнів правильність й об`єктивність висновків такої експертизи та, відповідно, його допустимість як належного доказу у справі в розумінні положень процесуального законодавства.
4.14. Поза тим, суди звернули увагу й на помилковість визначеного позивачем за первісним позовом періоду нарахування вартості необлікованої електричної енергії (із 26.01.2022 по 25.07.2022). Адже оскільки датою останнього контрольного огляду засобу комерційного обліку на об`єкті споживача є 12.07.2022 (акт контрольного огляду розрахункових засобів обліку від 12.07.2022, в якому зафіксовано цілісність пломб на лічильнику), то з огляду на вимоги пункту 8.4.8 ПРРЕЕ нарахування вартості необлікованої електричної енергії мало би здійснюватися саме з вказаної дати, а не з 26.01.2022, як наведено у розрахунку до оспорюваного рішення комісії, що свідчить про необґрунтованість здійснених АТ "Вінницяобленерго" нарахувань необлікованої електричної енергії.
4.15. Таким чином, суди попередніх інстанцій, встановивши відсутність належних доказів порушення відповідачем правил ПРРЕЕ, дійшли обґрунтованого висновку, що нарахування позивачем за первісним позовом вартості необлікованої електричної енергії є неправомірним у зв`язку з чим відмовили у первісному позові про стягнення вартості необлікованої електричної енергії і витрат за проведення експертизи та задовольнили зустрічний позов про визнання неправомірним і скасування рішення АТ "Вінницяобленерго", оформленого протоколом від 28.09.2023 № 62 засідання комісії з розгляду акта про порушення від 25.07.2022 № 3997.
4.16. Розподіляючи судові витрати у справі, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надав оцінку наданим ФОП Павлюк М. В. доказам на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також запереченням АТ "Вінницяобленерго" щодо їх стягнення, урахував положення статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, сталу судову практику суду касаційної інстанції у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, керуючись, критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, принципів рівності та змагальності, з огляду на відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ФОП Павлюк М. В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявлений до стягнення сумі.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку зазначив, що сторони у договорі про надання правової допомоги від 04.08.2025, укладеному між адвокатом Браславець Я. Ю. і ФОП Павлюк М. В., узгодили форму гонорару у фіксованому розмірі; на підтвердження наданих адвокатом послуг в сумі 25 000,00 грн ФОП Павлюк М. В. було надано детальний розрахунок від 15.09.2025, договір про надання правової допомоги від 04.08.2025, ордер на надання правової допомоги, банківську виписку. Тобто, як установили суди, факт надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції ФОП Павлюк М. В. є підтвердженим, а відсутність підписаного між нею і адвокатом акта приймання-передачі наданих послуг у наведеному випадку не позбавляє суд можливості надати самостійну оцінку обсягу наданої правничої допомоги та розміру витрат адвоката, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, виходячи із їх змісту. Наведене узгоджується, серед іншого з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2026 у справі № 914/2587/21. 
Верховний Суд звертає увагу, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду при розподілі витрат на правничу допомогу. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Обсяг доказів, що надається на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, у кожній справі є індивідуальним. У цій справі суди дослідили надані відповідачкою за зустрічним позовом докази і визнали їх достатніми для підтвердження певного розміру понесених нею витрат на правову допомогу. Рішення судів в означеній частині належним чином аргументоване та мотивоване, не суперечить положенням статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та сталим правовим позиціям Верховного Суду.
Положення статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України є універсальними у правовідносинах при вирішенні питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи, а їх застосування залежить від конкретних обставин справи, на чому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 у справі № 921/357/20.
Загалом доводи скаржника в цій частині зводяться до його незгоди зі здійсненим судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, розподілом судових витрат та до необхідності відмови у стягненні з нього витрат на правничу допомогу, що, однак, не свідчить про неправильно здійснений місцевим господарським судом розподіл цих витрат, оскільки обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумної необхідності тощо не вказує на незаконність судових рішень в частині стягнення адвокатських витрат.
4.17. Як свідчить зміст касаційної скарги, підставою оскарження судових рішень у справі, що розглядається, скаржник визначив положення пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Вказана норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наведеної підстави касаційного оскарження судових рішень, суд касаційної інстанції вважає їх необґрунтованими, адже в контексті спірних правовідносин, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, здійсненої ними оцінки наявних у справі доказів у сукупності та підстав для відмови у первісному позові та задоволення вимог зустрічного позову, колегія суддів дійшла висновку про те, що в цій частині суди попередніх інстанцій правильно застосували норми права до встановлених ними обставин справи, зокрема пункти 8.2.5, 8.4.4 ПРРЕЕ, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність належних доказів порушення відповідачем правил ПРРЕЕ.
Разом із тим, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд здійснює тлумачення норм права, а не індивідуальних особливостей конкретної справи або фактів, встановлених судами попередніх інстанцій, водночас доводи скаржника в цій частині не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а зводиться до необхідності надання судом касаційної інстанції іншої оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що виходить за визначені в статті 300 Господарського процесуального кодексу України межі повноважень суду касаційної інстанції.
4.18. Як уже зазначалося, у відзиві на касаційну скаргу ФОП Павлюк М. В. повідомила суд, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у сумі 20 000,00 грн та до відзиву долучила докази понесення таких витрат.
4.19. З приводу вказаного клопотання Верховний Суд зазначає таке.
За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У частині 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з положеннями частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Разом із тим, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Зазначеними нормами права передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Водночас обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення їх розміру.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 вказаного Закону як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 180 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22).
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши клопотання ФОП Павлюк М. В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з касаційним переглядом справи та надані на його підтвердження докази, а також заперечення АТ "Вінницяобленерго" щодо їх стягнення, з урахуванням положень наведених норм, сталої судової практики суду касаційної інстанції у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, керуючись, у тому числі такими критеріями як обґрунтованість, розумність розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, принципів рівності та змагальності, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вказаного клопотання, а саме у сумі 15 000,00 грн. Щодо решти суми заявлених ФОП Павлюк М. В. витрат, то вони не відповідають критеріям, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме критерію розумності та реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, наявні підстави для стягнення з АТ "Вінницяобленерго" на користь ФОП Павлюк М. В. витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді касаційної інстанції, у сумі 15 000,00 грн. В іншій частині у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
5. Висновки Верховного Суду 
5.1. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
5.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
6. Судові витрати
6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.
6.2. Разом із тим, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу судових витрат, урахувавши критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та засади господарського судочинства, Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для часткового задоволення клопотання ФОП Павлюк М. В. про стягнення адвокатських витрат, а саме у сумі 15 000,00 грн, та, відповідно, їх стягнення з АТ "Вінницяобленерго" у вказаному розмірі, та відмову ФОП Павлюк М. В. у решті витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 123, 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" залишити без задоволення.
Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 і рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2025 у справі № 902/1032/25 залишити без змін.
Клопотання фізичної особи-підприємця Павлюк Марії Василівни щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на користь фізичної особи-підприємця Павлюк Марії Василівни 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції. В іншій частині у стягненні вказаних витрат відмовити.
Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Вінницької області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак