Справа № 355/1890/25 
Провадження № 2/355/144/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року селище Баришівка 

Баришівський районний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Цирулевської М. В., 
за участю секретарів судового засідання Старенької С. М., Бережної Ю. О., Білоног В. О., 
Котенко Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 , новий кредитор) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі також відповідач, ОСОБА_2 , позичальник) про стягнення коштів за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 60000,00 доларів США. Також позивач просить стягнути із відповідача витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 7000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору позивач зазначає, що між ним та ОСОБА_3 (надалі також ОСОБА_3 , позикодавець, первісний кредитор) 30 липня 2025 року було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі також договір відступлення права вимоги).
Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 договору відступлення права вимоги в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором позики, укладення якого підтверджується розпискою від 22 червня 2024 року (надалі також договір позики), складеною громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що ОСОБА_2 22.06.2024 отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 60000,00 доларів США та зобов`язується їх повернути 22 червня 2024 року до кінця дня.
Відповідно до п. 2 договору відступлення права вимоги новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника ОСОБА_2 належного виконання зобов`язань щодо сплати основного боргу у розмірі 60000,00 доларів США за розпискою від 22.06.2024.
14.08.2025 боржнику ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про заміну кредитора за розпискою від 22.06.2024 та про виконання зобов`язання за розпискою від 22.06.2024 протягом 7 днів з дня надсилання повідомлення.
За доводами позовної заяви, зважаючи, що боржник, відповідач, своїх зобов`язань за договором позики не виконав, суму позики не повернув, на неодноразові звернення щодо виконання зобов`язань та повернення суми позики не реагує, позивач звернувся до суду із позовом в цій справі про стягнення грошові кошти в розмірі 60000,00 доларів США
Наведені обставини стали підставою звернення до суду з позовом про стягнення коштів за договором позики в розмірі 60000,00 доларів США.

Позивач та його представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти позову не подав, у судові засідання не з`являвся.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.
02 вересня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява, за підписом ОСОБА_1 (а.с. 1-2).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23.09.2025 відкрито провадження (загальне позовне провадження) в означеній справі, підготовче засідання призначено на 24.10.2025 (а.с. 17-18). Судом встановлений строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Також позивачу встановлений п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.
Копії ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено сторонам по справі а відповідачу - також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 
До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 12.10.2025 (а.с. 35), що з огляду та на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.
17.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Машкова Костянтина Євгеновича, надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 24.10.2025 на 10:30 год, в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів (а.с. 41).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 17.10.2025 у задоволенні означеної заяви відмовлено (а.с. 43).
24.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Машкова К. Є., надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника, позовні вимоги позивач підтримує, про дату та час судового засідання з розгляду справи по суті просить повідомити (а.с. 46).
У підготовче засідання 24.10.2025 учасники справи та/або їх представники не з`явилися, інших заяв та/або клопотань до суду не надходило.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 24.10.2025 підготовче засідання відкладено на 19.11.2025 (а.с. 49).
01.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Машкова Костянтина Євгеновича, надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 19.11.2025, та в усіх наступних майбутніх судових засіданнях по справі № 355/1890/25 у режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів (а.с. 50), яка задоволена ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 05.11.2025 (а.с. 61).
До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 08.11.2025 (а.с. 66-67).
У підготовче засідання 19.11.2025 з`явився представник позивача, адвокат Машков К. Є., зазначив про доцільність залучення до участі в справі третьої особи. За клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 22.12.2025.
02 грудня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява, за підписом позивача Годованця І. І., про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 (а.с. 72-73).
17.12.2025 до суду поштою надійшли письмові пояснення  ОСОБА_3 , датовані 12.12.2025, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (а.с. 78-90).
У підготовчому засіданні 22.12.2025 представник позивача, адвокат Машков К. Є., підтримав подану заяву з тих підстав, що ОСОБА_3 є первісним кредитором за договором позики, права вимоги за яким відступлені на користь позивача. Представник позивача зазначив, що ОСОБА_3 відомі обставини передання коштів у позику відповідачу, укладення договору позики та інші обставини, які мають істотне значення для розгляду цієї справи. Крім того, зважаючи, що предметом позову у цій справі є стягнення коштів за договором позики, первісним кредитором за яким є ОСОБА_3 , рішення суду в цій справі може вплинути на права та/або обов`язки ОСОБА_3 . У заяві містяться також посилання на релевантну судову практику.
Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши надані матеріали, суд у підготовчому засіданні 22.12.2025 постановив ухвалу (із занесенням мотивів її постановлення до протоколу судового засідання) про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), зобов`язавши сторони надіслати/надати третій особі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, - ОСОБА_3 , копії заяв по суті у цій справі, докази чого надати суду. Підготовче засідання відкладено на 28.01.2026.
До суду надійшло клопотання представника позивача, адвоката Машкова К. Є., датоване 28.01.2026, про проведення підготовчого засідання, призначеного на 28.01.2026, без участі позивача та його представника. Представник позивача у заяві просив закрити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті (а.с. 102).
У підготовче судове засідання 28.01.2026 учасники справи та/або їх представники не з`явилися, інших заяв та/або клопотань до суду не надходило. Відповідач про причини неявки в судове засідання не повідомив, жодних клопотань та/або заяв до суду від відповідача не надходило.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.01.2026 закрите підготовче провадження в цій справі, розгляд справи по суті призначений на 04.03.2026.
До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 10.02.2026 (а.с. 106).
У судовому засіданні 04.03.2026, в яке з`явилися представник позивача та третя особа Глазков А. С. надані пояснення по суті справі; у судовому засіданні оголошена перерва до 15.04.2026.
До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 19.03.2026 (а.с. 116).
14.04.2026 представником позивача, адвокатом Машковим К. Є., подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи - переписки сторін у месенджері «Viber», здійсненої в день судового засідання в цій справ, яке відбулось 04.03.2026 (а.с. 117-118).
У судовому засіданні 15.04.2026, в яке з`явився представник позивача та підтримав подане клопотання про долучення доказів, оголошена перерва до 13.05.2026.
До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 24.04.2026 (а.с. 125).
У судовому засіданні 13.05.2026, в яке з`явився представник позивача, судом визнана обов`язковою явка позивача та відповідача, в судовому засіданні оголошена перерва до 10.06.2026.
Судове засідання, призначене на 10.06.2026, не відбулось, справа знята з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді Цирулевської М. В., як члена колегії, в розгляді кримінального провадження.
У подальшому розгляд справи відкладено на 11.08.2026.
У судовому засіданні 11.08.2026, в яке з`явився позивач та його представник, позивачем надані особисті пояснення, досліджені докази, які містяться в матеріалах справи, судом здійснено перехід до стадії ухвалення та оголошення судового рішення, оголошена перерва на означеній стадії до 21.08.2026 на 10:00 год.
У судове засідання 21.08.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися, інших клопотань або заяв не надходило.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що Судом встановлено, що згідно із розпискою від 22 червня 2024 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 60000,00 доларів США та зобов`язувався їх повернути 22 червня 2024 року до кінця дня (а.с. 4).
В означеній розписці зазначено, що вона написана особисто ОСОБА_2 та підписана без тиску зі сторони (а.с. 4).
Оригінал означеної розписки, копія якої наявна в матеріалах справи, оглянута судом у судовому засіданні 13.05.2026.
30 липня 2025 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги (а.с. 7).
Відповідно до п.п. 1.1 договору відступлення права вимоги в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором позики, укладення якого підтверджується розпискою від 22 червня 2024 року (договір позики), складеною громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 (про те, що ОСОБА_2 22.06.2024 отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 60000,00 доларів США та зобов`язується їх повернути 22 червня 2024 року до кінця дня). Первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором позики, укладення якого підтверджується розпискою від 22.06.2024, в частині права вимоги виконання зобов`язання повернення (сплати) боргу позики в сумі 60000,00 доларів США.
Відповідно до п. 2 договору відступлення права вимоги новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника ОСОБА_2 належного виконання зобов`язань щодо сплати основного боргу у розмірі 60000,00 доларів США за розпискою від 22.06.2024.
Відповідно до п. 3 договору відступлення права вимоги право вимоги засновано на розписці від 22.06.2024.
Згідно із п. 5, 6, 7 договору про відступлення права вимоги від 30.07.2025 до нового кредитора переходять, в тому числі права, які забезпечують зобов`язання боржника. У випадку порушення зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання.
Відповідно до п. 8, 9 договору відступлення права вимоги, первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданого за цим договором права вимоги. Усі спори, що пов`язані із цим договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку, визначеному відповідним чинним в Україні законодавством.
Договір про відступлення права вимоги від 30.07.2025 набув чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання, згідно із п. 10 означеного договору.
14.08.2025 боржнику ОСОБА_2 за адресою його зареєстрованого місця проживання (а.с. 16) було надіслано повідомлення про заміну кредитора за договором позики, укладення якого підтверджується розпискою від 22.06.2024 та про виконання зобов`язання за розпискою від 22.06.2024 протягом 7 днів з дня надсилання повідомлення (а.с. 5-6).
У судових засіданнях 04.03.2026 та 11.08.2026 позивач, ОСОБА_1 , та третя особа, ОСОБА_3 , надали пояснення по суті спору, щодо виниклих правовідносин та підтвердили наявність відносин позики між третьою особою та відповідачем, а також відступлення права вимоги за договором позики на користь нового кредитора, позивача - ОСОБА_1 .
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся із позовом про стягнення суми позики, оскільки боржник, відповідач ОСОБА_2 , своїх зобов`язань за договором позики не виконав, суму позики не повернув, на неодноразові звернення щодо виконання зобов`язань та повернення суми позики не реагує, хоч і надає постійні обіцянки повернути суму позики (а.с. 118).
На час розгляду справи судом відповідачем не надано заперечень щодо укладення договору позики, відповідач не заперечив складення ним розписки, доводів проти відступлення права вимоги та, відповідно, переходу права вимоги до позивача відповідачем також не надано.
Відповідачем не надано даних та належних і допустимих доказів, що свідчать про повернення суми позики або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором позики у добровільному порядку.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Позивач вважає, що відповідачем порушено умови договору позики, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки Верховного Суду у релевантних правовідносинах. Зміст спірних правовідносин. 
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно частини 2 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦПК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено в п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Щодо договору відступлення права вимоги.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).
Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 520 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач, зокрема, має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зміст спірних правовідносин полягає у невиконанні боржником (відповідачем) своїх зобов`язань за договором позики, не повернення суми позики за борговою розпискою. Предметом позову є стягнення на користь позивача суми неповернутого боргу за договором позики.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.
За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.
Об`єктом судового захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Судом встановлено, що 22 червня 2024 року між  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 укладений договір позики у формі боргової розписки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_3  60000,00 (шістесят тисяч) доларів США, які зобов`язувався повернути у строк до 22.06.2024 до кінця дня, що підтверджується копією розписки від 22.06.2024, яка знаходиться в матеріалах справи, а також оригіналом розписки, який був досліджений в судовому засіданні 13.05.2026.
Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 02.07.2017 у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу визначити основні вимоги, дотримання яких при укладанні договору позики дозволяє виявляти справжню правову природу укладеного договору.
Так, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору і його умов може бути надано розписку позичальника або інший документ, що засвідчує передачу позичальнику позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. При цьому, розписка може лише підтверджувати факт укладення договору позики і є необов`язковою.
Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів.
Враховуючи те, що 22 червня 2024 року між третьою особою  ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 фактично було укладено договір позики у формі боргової розписки на суму 60000,00 доларів США, в якій також зазначено термін, до якого відповідач мав повернути кошти (22.06.2024), суд доходить висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання договору позики.
Уклавши договір позики на умовах, викладених ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені, в розглядуваному випадку, борговою розпискою від 22.06.2024.
30 липня 2025 року між ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, боржником за яким є відповідач,  ОСОБА_2 .
Як уже зазначав суд, відповідно до умов договору відступлення права вимоги новий кредитор (позивач) набуває всі права вимоги до відповідача за договором позики, укладення якого посвідчує розписка від 22.06.2024.
Станом на дату укладення договору відступлення у третьої особи ( ОСОБА_3 ) було наявне право вимоги до відповідача ОСОБА_2 щодо повернення суми позики (оскільки відповідач зобов`язувався повернути позику до 22.06.2024).
Сторони договору відступлення права вимоги в судовому засіданні надали особисті пояснення щодо обставин переходу права вимоги, дійсність та погодження умов договору відступлення. 
Відтак, суд доходить висновку про дійсність наявної у  ОСОБА_3 вимоги за договором позики, яка могла бути предметом договору відступлення права вимоги на користь ОСОБА_1 з огляду на відсутність законодавчих обмежень.
Отже, зважаючи на все вищевикладене, суд доходить висновку про дійсність обставин переходу до позивача прав вимоги за договором позики від 22.06.2024.
У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що після настання строку повернення позики, відповідач свої зобов`язання по поверненню отриманих грошових коштів не виконав, чим порушує права позивача, що стало підставою для звернення до суду з позовом.
За договором позики сторони встановили строк дії позики до 22 червня 2024 року.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що в порушення вищевказаних вимог законодавства та умов договору, відповідач ОСОБА_2 належним чином своїх зобов`язань не виконав та заборгував позивачу грошові кошти у розмірі 60000,00 (шістдесят тисяч) доларів США.
При цьому суд також враховує, що відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів, що свідчать про повернення чи часткове повернення суми позики, причини несвоєчасного повернення суми позики, а також про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
При цьому, суд бере до уваги положення ст. 533 ЦК України, якою встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в розписці не погодили.
Разом з цим, позивач просить суд стягнути суму боргу в іноземній валюті.
Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що в разі наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Водночас у разі стягнення судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16, в якому ВП ВС відступила від висновку, що стягненню підлягає грошова сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову.
Таким чином, стягнення з відповідача суми боргу в іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.
При цьому суд також враховує, що відповідачем не надано жодних доказів, що свідчать про повернення або часткове повернення суми позики, причини несвоєчасного повернення суми позики, а також про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду та на підставі ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а також зважаючи на приписи ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку, викладені в позовній заяві.
За результатами, суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення суми боргу за договором позики від 22.06.2024 у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США з відповідача ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, який відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір у розмірі 16640,00 грн (1 відсоток ціни позову, що обмежено максимальним розміром судового збору для фізичних осіб – 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб: 3328,00 грн х 5) в дохід держави.
Доказів понесення позивачем витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 7000,00 грн до суду не надано, відтак, судом не вирішується питання про розподіл таких витрат.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись положеннями ст. 3, 6, 15, 16, 177, 202-204, 207, 209, 215, 509, 512, 514, 520, 525, 526, 530, 545, 610, 611, 626-629, 631, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про стягнення коштів за договором позики – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60000,00 (шістдесят тисяч) доларів США за договором позики у формі боргової розписки від 22.06.2024.
Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 16640,00 грн (шістнадцять тисяч шістсот сорок гривень 00 копійок) на наступний рахунок:
Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;
Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; 
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) 899998;
Номер рахунку : UA908999980313111256000026001;
Код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31.08.2026.

Дані відносно позивача:
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_3 
РНОКПП: НОМЕР_5 
АДРЕСА_3 .

Дані відносно відповідача:
ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
РНОКПП: НОМЕР_4 
АДРЕСА_4 .

Суддя
Баришівського районного суду 
Київської області   Марина ЦИРУЛЕВСЬКА