05.08.2026
Справа №489/3837/26
Провадження №2-о/489/120/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2026 м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого – судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань – Горецькою П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа – Миколаївська міська рада
встановив.
ОСОБА_1 , через свою представницю – адвокатку Савицьку О.Е., звернулася до суду з заявою, якою просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявниці ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала ОСОБА_4 . У встановлений законом строк, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки документів, які підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_5 на спадкове майно, а саме свідоцтво про право власності на житло від 03.12.1996, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частки за кожним. ОСОБА_3 є прабабусею заявниці та матір`ю ОСОБА_2 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до законодавства, що діяло на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у відповідності до ст.. 549 ЦК УРСР від 1963, ОСОБА_2 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала на час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 . Проте, в 1959 році, при отриманні повторного свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , в графі мати було помилково (на російській мові) вказано « ОСОБА_3 », хоча у всіх наявних документах значиться як « ОСОБА_3 ». Факт відсутності збігу по батькові у свідоцтві про народження ОСОБА_7 , де в графі мати вказано « ОСОБА_3 » та в решті документів, наявних в спадковій справі, де вказано « ОСОБА_3 » не дають можливості ідентифікувати ОСОБА_3 як матір ОСОБА_2 , що і стало підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Встановлення даного факту, надасть заявниці можливість реалізувати свої спадкові права. Встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2026, заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового засідання в порядку окремого провадження та витребувано докази.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Представниця заявниці просила розглянути справу за її відсутності та подала відповідну заяву.
Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. 
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Заявниця у своїй заяві зазначає, що вона є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та правнукою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя, ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала ОСОБА_4 . У встановлений законом строк, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки квартира, яка є предметом спадщини, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частки за кожним. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до законодавства, що діяло на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у відповідності до ст.. 549 ЦК УРСР від 1963, ОСОБА_2 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала на час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 . Проте, в 1959 році, при отриманні повторного свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , в графі мати було помилково (на російській мові) вказано « ОСОБА_3 », хоча у всіх наявних документах значиться як « ОСОБА_3 ». Факт відсутності збігу по батькові у свідоцтві про народження ОСОБА_7 , де в графі мати вказано « ОСОБА_3 » та в решті документів, наявних в спадковій справі, де вказано « ОСОБА_3 » не дають можливості ідентифікувати ОСОБА_3 як матір ОСОБА_2 , що і стало підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Норми права та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. 
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази мають бути належними і допустимими відповідно до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України.
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідною донькою ОСОБА_9 та Хмызової Надежды Парфирьевны» (мовою оригіналу), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_8 зареєструвала шлюб 01.02.1964 та змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». 
Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 22.02.2026, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є рідним сином ОСОБА_12 та ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є рідною донькою ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . 
Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , ОСОБА_13 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_15 ».
Вказане підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 22.02.2026.
Отже, ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_2 . 
19 липня 2023 ОСОБА_2 склала Заповіт, відповідно до якого заповідала все свої майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося ОСОБА_1 .
Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 76. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з квартири АДРЕСА_1 . 
22 лютого 2026 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.04.2026 за вих.. № 32/02-31, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки, зокрема, право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частки за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1996. У ОСОБА_2 відсутнє право про спадкування після смерті ОСОБА_3 . Факт того, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 не підтверджено. Документи спадкової справи не дають можливості ідентифікувати ОСОБА_3 як мати ОСОБА_2 . 
Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 3/2026 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 
Заявниця зазначає, що у 1959 році, при отриманні повторного свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , в графі «мати» було помилково (на російській мові) вказано « ОСОБА_3 », хоча у всіх наявних документах значиться як « ОСОБА_3 ».
Як вбачається з свідоцтва про народження № НОМЕР_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є рідною донькою ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 04.02.1959, вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною донькою ОСОБА_9 та «Хмызової Надежды Парфирьевны» (мовою оригіналу).
З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_8 зареєструвала шлюб 01.02.1964 та змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». 
Управлінням соціальних виплат та компенсацій Виконкомом Ленінської ради народних депутатів видано посвідчення № НОМЕР_7 ОСОБА_3 , 1942 року народження.
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 – частка та ОСОБА_3 – частка, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1996, зареєстрованого в ММБТІ 31.01.1997 за реєстровим № 17451.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка зокрема, складається з частки квартири АДРЕСА_1 . 
Згідно з положенням ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
З письмових пояснень свідка ОСОБА_19 , вбачається, що вона є сестрою ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 . Засвідчує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_20 була матір`ю ОСОБА_2 .
З письмових пояснень свідка ОСОБА_21 , вбачається, що остання була сусідкою ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_2 . Вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до законодавства, що діяло на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у відповідності до ст.. 549 ЦК УРСР від 1963, ОСОБА_2 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала на час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 .
Звертаючись до суду з вказаною заявою, ОСОБА_1 просить встановити факт родинних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які доводиться рідними матір`ю та донькою. 
Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 квітня 2020 року справі № 302/991/19, провадження № 61-1128св20.
Поняття «родинність» розглядається як родинні зв`язки між людьми, що ґрунтуються на походженні однієї особи від іншої чи кількох осіб від спільного пращура; кровний зв`язок осіб, що походять один від одного чи від спільного пращура. Родинна лінія може бути прямою чи боковою та поділяється на висхідну та низхідну. При прямій лінії родинність ґрунтується на походженні однієї особи від другої.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви.
Доказів на спростування зазначеного суду не надано. 
Приймаючи до уваги те, що встановлення факту родинних відносин має для заявниці юридичне значення, наявність доказів на підтвердження факту родинних відносин, суд вважає, що вимога заяви щодо встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд
вирішив:
заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа – Миколаївська міська рада – задовольнити.
Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНКОПП НОМЕР_9 .
Заінтересована особа: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул.. Адміральська, 20.
Повний текст судового рішення складено «05» серпня 2026.

Суддя Н.О. Рум`янцева