ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/12661/25 пров. № А/857/42374/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року (головуюча суддя: Клименко О.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 19.06.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Львівського державного університету безпеки життєдіяльності щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати Львівський державний університет безпеки життєдіяльності нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 квітня 2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Обґрунтовує позов тим, що в порушення вимог Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159), відповідач за наявності факту несвоєчасної виплати суми індексації грошового забезпечення, встановленого рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 380/24839/23, яке набрало законної сили, не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати, яка відбулася 23 квітня 2025 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року позов задоволено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що норма щодо віднесення індексації до грошових доходів громадян, які підлягають компенсації, запроваджена Законом України від 04 лютого 2021 року № 1214-ІХ, який набрав чинності 26 лютого 2021 року. Отже, нарахована та виплачена позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 380/24839/23 індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року не вважалась грошовим доходом згідно із Законом № 2050, оскільки зміни про віднесення її до грошових доходів громадян, які підлягають компенсації, набрали чинності в лютому 2021 року, тож підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 380/24839/23, визнано протиправною бездіяльність Львівського державного університету безпеки життєдіяльності щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язано Львівський державний університет безпеки життєдіяльності нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходу відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
На виконання вказаного рішення суду відповідач нарахував та 23 квітня 2025 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 64391,43 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21 квітня 2025 року № 824 та даними з рахунку в Ощадбанку (а.с. 8, зворот).
Докази нарахування та виплати відповідачем позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати 23 квітня 2025 року у матеріалах справи відсутні.
Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати 23 квітня 2025 року, звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки індексація грошового забезпечення належить до доходу, який позивач одержує на території України і який не має разового характеру, та враховуючи те, що відповідач здійснив її виплату з порушенням строків, у позивача наявне право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати, яка відбулася 23 квітня 2025 року.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно із статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до норм статей 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок № 159, відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Як визначено в пункті 3 Порядку № 159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
З системного аналізу правових норм слід зробити висновок, що основними умовами для виплати компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (в тому числі одноразової грошової допомоги) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 березня 2023 року у справі № 120/9475/21-а, від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 380/24839/23, визнано протиправною бездіяльність Львівського державного університету безпеки життєдіяльності щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язано Львівський державний університет безпеки життєдіяльності нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходу відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
На виконання вказаного рішення суду відповідач нарахував та 23 квітня 2025 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 64391,43 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21 квітня 2025 року № 824 та даними з рахунку в Ощадбанку (а.с.8, зворот).
Отже, враховуючи наявність факту невиплати сум частини грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що бездіяльність Львівського державного університету безпеки життєдіяльності щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати 23 квітня 2025 року є протиправною та необхідно зобов`язати Львівський державний університет безпеки життєдіяльності нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати 23 квітня 2025 року.
Таким чином, апеляційна скарга Львівського державного університету безпеки життєдіяльності не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 380/12661/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | О. М. Гінда
судді | | О. Б. Заверуха
| | З. М. Матковська