| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2303/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ОРЛЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30 січня 2025 року № 232650003611 про відмову у призначенні їй пенсії на пільгових умовах за заявою від 23 січня 2025 року № 186; зобов`язати відповідача зарахувати до її страхового стажу період навчання в Ліпецькому середньому професійно-технічному училищі № 18 з 01 вересня 1990 року по 25 червня 1993 року та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року; зобов`язати відповідача повторно розглянути зазначену заяву і прийняти рішення по суті з урахуванням цих періодів.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 набула статусу члена сім`ї загиблого Захисника України, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 13 березня 2024 року, та має право на дострокову пенсію за віком за пунктом 5 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак відповідач безпідставно не зарахував до її страхового стажу два спірні періоди, унаслідок чого занизив стаж нижче необхідних 20 років.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30 січня 2025 року № 232650003611; зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Ліпецькому середньому професійно-технічному училищі з 01 вересня 1990 року по 25 червня 1993 року та період догляду за дитиною з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, а також повторно розглянути заяву від 23 січня 2025 року № 186 і прийняти рішення по суті з урахуванням правової оцінки суду.
Не погодившись із цим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове – про відмову в задоволенні позову.
На обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що період навчання з 01 вересня 1990 року по 31 грудня 1991 року не підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки відсутнє підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за цей період, як того вимагає стаття 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає також, що період навчання з 01 січня 1992 року по 25 червня 1993 року в Російській Федерації не підлягає зарахуванню, оскільки з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, у зв`язку з чим, на думку відповідача, до страхового стажу можуть бути зараховані періоди лише по 31 грудня 1991 року. Крім того, вказує, що період догляду за дитиною з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року не враховано у зв`язку з відсутністю у довідці органу соціального захисту населення від 24 червня 2024 року № 482 підстави її видачі. Водночас відповідач наполягає, що необхідною умовою призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність відповідної професії та виробництва у Списках № 1 або № 2, зайнятість на таких роботах не менше 80 відсотків робочого часу та документальне підтвердження шкідливих умов праці результатами атестації робочих місць.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Колегія суддів встановила, що досягнення ОСОБА_1 50-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та її статус члена сім`ї загиблого Захисника України відповідач не заперечує. Єдиною підставою відмови у призначенні пенсії є нестача страхового стажу: за рішенням від 30 січня 2025 року він становить 17 років 3 місяці 28 днів за необхідних 20 років. Спір зводиться виключно до зарахування двох періодів – навчання в училищі та догляду за дитиною.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. 
За пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
Пунктом 5 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком надано, зокрема, батькам, яким надано статус сімей загиблих ветеранів війни, після досягнення жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років. 
Частиною четвертою статті 24 цього Закону встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Щодо періоду навчання ОСОБА_1 в Ліпецькому середньому професійно-технічному училищі № 18 з 01 вересня 1990 року по 25 червня 1993 року колегія суддів зазначає таке. Цей період підтверджено записом у трудовій книжці серії НОМЕР_2 та дипломом серії НОМЕР_3 . За пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів. Навчання в училищі є самостійним, непродуктивним періодом, який за наведеними нормами зараховується до стажу незалежно від сплати страхових внесків, оскільки під час навчання особа трудову діяльність не здійснює і страхові внески за неї не нараховуються.
Помилковим є застосування відповідачем до періоду навчання статті 24-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Ця норма, як і пов`язані з нею положення Закону (у тому числі в редакції Закону України від 25 квітня 2024 року № 3674-IX), регулює зарахування періодів саме трудової діяльності за межами України, а не періодів навчання. А отже, умови зарахування закордонних періодів роботи до спірного періоду навчання незастосовні.
Цей висновок узгоджується з практикою Верховного Суду. У постанові від 14 серпня 2025 року у справі № 300/2075/23 Верховний Суд, розмежовуючи правовий режим періодів роботи, наголосив, що "обов`язковою умовою для включення спірного періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду російської федерації за цей період". Така умова стосується періодів роботи і до періоду навчання, який внесків не породжує, застосована бути не може. Натомість у постанові від 13 травня 2026 року у справі № 140/13174/24 Верховний Суд зазначив, що можливість зарахування часу навчання до стажу, що дає право на пільги, передбачена щодо професійно-технічних навчальних закладів, а "такий стаж може бути зарахований до загального трудового стажу". Оскільки ОСОБА_1 навчалася саме в професійно-технічному училищі, а для призначення пенсії за пунктом 5 частини першої статті 115 Закону потрібен загальний, а не спеціальний стаж, цей період підлягає зарахуванню до її страхового стажу.
Безпідставними є й доводи відповідача про вплив припинення участі Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Ця Угода була чинною на час навчання ОСОБА_1 (1990– 1993 роки) і припинила дію для України лише 19 червня 2023 року. Пунктом 2 статті 13 Угоди прямо передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до її положень, не втрачають сили і в разі виходу з Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. А отже, набуте під час дії Угоди право на врахування періоду навчання зберігається й після виходу України з цієї Угоди.
Посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України від 03 січня 2023 року № 37/0/2-23/41 є неприйнятним, оскільки лист міністерства не є нормативно-правовим актом і не може обмежувати право особи, встановлене законом. Неспроможними є й докори щодо ненадання підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за період до 1 січня 1992 року: Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 року № 562, яка набрала чинності лише 20 травня 2025 року, тобто після ухвалення спірного рішення (30 січня 2025 року); до того ж пунктом 3 цієї постанови Пенсійному фонду України прямо доручено переглянути рішення, ухвалені до набрання нею чинності. На дату спірного рішення жодного затвердженого порядку такого підтвердження не існувало, а тому вимагати його дотримання відповідач підстав не мав. Крім того, за самою статтею 24-1 Закону, за відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та іншої держави (а між Україною та Російською Федерацією такого обміну немає), особа повідомляє про нездійснення виплат у заяві про призначення пенсії, що ОСОБА_1 і зроблено.
Щодо періоду догляду за дитиною з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року колегія суддів зазначає таке. ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тож догляд до досягнення нею трирічного віку охоплює спірний період. 
За пунктом "ж" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку. 
Абзацами першим–третім пункту 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що такий період підтверджується свідоцтвом про народження дитини та документами про те, що до досягнення дитиною трирічного віку мати не працювала. Інших документів закон не вимагає.
Факт догляду підтверджено свідоцтвом про народження доньки, записами трудової книжки про відсутність роботи в цей період та довідкою Управління соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації від 06 лютого 2025 року № 209, за якою ОСОБА_1 з 16 січня 2003 року по 13 вересня 2005 року призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
А отже, посилання відповідача на те, що довідка від 24 червня 2024 року № 482 не містить підстави видачі, не спростовує самого факту догляду, підтвердженого сукупністю інших доказів. 
До того ж за частину спірного періоду, що припадає на час дії Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особа, яка отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а тому цей період входить до страхового стажу і за цим Законом.
Доводи відповідача про необхідність наявності професії у Списках № 1 і № 2, зайнятості не менше 80 відсотків робочого часу та атестації робочих місць до спірних правовідносин не стосуються. ОСОБА_1 претендує на дострокову пенсію за віком за пунктом 5 частини першої статті 115 Закону як член сім`ї загиблого Захисника України, а не на пенсію за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці. Для такої пенсії необхідний загальний страховий стаж, а не спеціальний стаж за результатами атестації робочих місць, а тому наведені доводи є очевидно безпредметними.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на відповідача. 
Таким чином, обидва спірні періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , а рішення відповідача від 30 січня 2025 року № 232650003611 про відмову у призначенні пенсії суд першої інстанції правомірно визнав протиправним та скасував. Обравши способом захисту зобов`язання відповідача зарахувати названі періоди та повторно розглянути заяву з прийняттям рішення по суті, суд першої інстанції діяв відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки остаточне рішення про призначення пенсії з урахуванням повного підрахунку страхового стажу належить до повноважень пенсійного органу.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)