Справа № 309/2162/26
Провадження № 2/309/1175/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді: Довжанин М.М.
за участю секретаря: Драб Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом: ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»- адвокат Капля А.С. звернулась до Хустського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.06.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №ЕР-204539229, забезпечений транспорт (мотоцикл) «SUZUKI GSX R600», д.р.н. НОМЕР_1 .
25 липня 2021 року, приблизно о 20 годині 24 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом марки «SUZUKI GSX R600», д.р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись вулицею Карпатської Січі в м. Хуст в напрямку вулиці Івана Франка, перевозячи пасажира ОСОБА_2 , без застебнутого мотошолома, біля приміщення КЗ «Школа Мистецтв м. Хуст», який розташований за адресою м. Хуст, вул. Карпатської Січі №47, розігнав мотоцикл, поставивши його на заднє колесо в ході чого, допустив падіння з мотоцикла та послідуюче зіткнення зі стоячим на лівій частині дороги автомобілем марки «Opel А-H/SW», номерний знак Чеської республіки НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП пасажир мотоцикла ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми черепа і грудної клітини, закритого перелому основи черепа із забоєм мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п.п. 2.3 «г», 2.3 «б», 12.1, 12,3, 12.4, 12.9 «б», 31.4.7 «і», 1.5 Правил дорожнього руху України та обвинувачується в кримінальному провадженні №12021071050000232, внесеному до ЄРДР від 26.07.2021 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, в стані сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження.
Станом на момент подання позову, судове провадження по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиною реєстру досудових розслідувань 26.07.2021 року за №12021071050000232, по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України – знаходиться на розгляді у Хустському районному суді Закарпатської області (кримінальна справа №309/3138/21) та ухвалою від 28 січня 2026 року постановлено – оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_1 та зупинити судове провадження – до його розшуку.
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області у справі №309/1572/22 від 17 травня 2023 року ухвалено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_2 - 8 800 (вісім тисяч вісімсот) гривень 00 копійок страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 8 800 (вісім тисяч вісімсот) гривень 00 копійок страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності; 108 000 (сто вісім тисяч) гривень 00 копійок страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; 6 280 (шість тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди.
13.06.2023 року ТДВ «СК «ГАРДІАН» за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області у справі №309/1572/22 сплатило потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 131 880,00 грн.
З метою збереження та захисту своїх прав та інтересів, та не порушення строку позовної давності, ТДВ «СК «ГАРДІАН» звернулось до суду з регресним позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в сумі 131 880,00 грн.
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 12.06.2026 року відкрито провадження у справі.
Відповідачу ОСОБА_1 направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив, однак відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно відмітки Укрпошти відповідач ОСОБА_1 відмовився від отримання листа.
В судове засідання представник позивача не з`явився, до позову додано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом вручення поштового відправлення рекомендованим повідомленням про його виклик до суду для розгляду даної справи. Однак, відповідач про причини неявки в судове засідання не повідомляв.
Відповідно до ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №ЕР-204539229, забезпечений транспорт (мотоцикл) «SUZUKI GSX R600», д.р.н. НОМЕР_1 .
Згідно обвинувального акту від 17.07.2021 у кримінальному провадженні №12021071050000232, внесеному до ЄРДР від 26.07.2021 року, 25 липня 2021 року, приблизно о 20 годині 24 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом марки «SUZUKI GSX R600», д.р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись вулицею Карпатської Січі в м. Хуст в напрямку вулиці Івана Франка, перевозячи пасажира ОСОБА_2 , без застебнутого мотошолома, біля приміщення КЗ «Школа Мистецтв м. Хуст», який розташований за адресою м. Хуст, вул. Карпатської Січі №47, розігнав мотоцикл, поставивши його на заднє колесо в ході чого, допустив падіння з мотоцикла та послідуюче зіткнення зі стоячим на лівій частині дороги автомобілем марки «Opel А-H/SW», номерний знак Чеської республіки НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП пасажир мотоцикла ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми черепа і грудної клітини, закритого перелому основи черепа із забоєм мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п.п. 2.3 «г», 2.3 «б», 12.1, 12,3, 12.4, 12.9 «б», 31.4.7 «і», 1.5 Правил дорожнього руху України та обвинувачується кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, в стані сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження.
Станом на момент подання позову, судове провадження по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиною реєстру досудових розслідувань 26.07.2021 року за №12021071050000232, по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України – знаходиться на розгляді у Хустському районному суді Закарпатської області (кримінальна справа №309/3138/21) та ухвалою від 28 січня 2026 року постановлено оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_1 та зупинити судове провадження – до його розшуку.
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області у справі №309/1572/22 від 17 травня 2023 року ухвалено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_2 - 8 800 (вісім тисяч вісімсот) гривень 00 копійок страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 8 800 (вісім тисяч вісімсот) гривень 00 копійок страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності; 108 000 (сто вісім тисяч) гривень 00 копійок страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; 6 280 (шість тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди.
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17).
Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Враховуючи встановлені судом обставини справи та преюдицію факту, встановлено в рішенні Хустського районного суду Закарпатської області №309/1572/22 від 17 травня 2023 року, в цьому випадку не підлягає доказуванню чи спростуванню факт того, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження та перебував на лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» Хустської міської ради, з діагнозом: Т 90 стан після перенесеної важкої ВЧМТ (25.07.2021 р.) з забоєм головного мозку важкого ступеню, множинними контузійними вогнищами в обох лобних долях, масивною білатеральною, більше зліва конвекситальної локалізації пневмоцефалією, субдуральною гідромою зліва, травматичним САК, переломом лівої латеральної стінки основного синуса, переломом обох скроневих кісток з переходом на пірамідку зліва, назальною ліквореєю, отоліквореєю зі стійкою цефалгією, помірними статико-координаторними та когнітивними розладами, порушенням функції ходи, посттравматичний периферичний неврит лівого лицевого нерву, периферичний парез лівого відвідного нерву, Н 90 лівобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість, F 07.8 астено-невротичний синдром внаслідок органічного ураження ЦНС.
13.06.2023 року ТДВ «СК «ГАРДІАН» за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області у справі №309/1572/22 сплатило потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 131 880,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.
24.10.2025 року ТДВ «СК «ГАРДІАН» звернулось до ОСОБА_1 із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, однак відповідач не відшкодував сплачену суму, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст.16 ЦК України.
За змістом п. 8 ч.2 ст.16 ЦК України: одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Пунктом 1 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Відповідно до ст.1192 ЦК України: з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України: страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
На момент виникнення страхових правовідносин, діяв Закон України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР.
У ст.1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).
Відповідно до ст.980 ЦК України: предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст.5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема й страхування наземного транспорту (п. 6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування»).
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої зазначеної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Страхове відшкодування – це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч.16 ст.9 Закону України «Про страхування»).
Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч.1 ст.988 ЦК України).
Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент виникнення права регресу.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV: у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст.ст.11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст.599 ЦК України).
Відповідно до п. а) ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV: страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Встановлено і сторонами у справі не оспорюється: факт ДТП, вина відповідача у ДТП, факт перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди за його участю, виплата позивачем ПрАТ «СК «Гардіан» потерпілому ОСОБА_2 суми страхового відшкодування у розмірі 131 880,00 грн.
Таким чином, ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» має право зворотної вимоги у порядку ч.1 ст.1191 ЦК України.
Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.10 ЦПК України: суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. 
З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 131 880,00 грн.
Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить наступного висновку.
Положеннями ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи №910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги між адвокатом Каплею Аліною Степанівною та Товариством з додатковою відповідальністю «Страховою компанією «Гардіан» від 07.11.2023 року,копію акта №40 від 14.05.2026 року про надані послуги до Договору про надання правової допомоги №б її від 07.11.2023 року та платіжну інструкцію №264336 від 26.05.2026 року.
За змістом ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 (у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України: обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Як вже було згадано, відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України: у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та й взагалі будь-яких заперечень сторони відповідача з приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04.04.2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465 цс 18); від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382 цс 19); від 08.06.2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26 цс 21); від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19 (провадження №12-94 гс 20).
У контексті вирішення питання про розподіл судових витрат зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При цьому суд не втручається у договірні відносини, що склалися між адвокатом і його клієнтом, які безперечно повинні виконуватись сторонами цього договору відповідно до погоджених ними умов, у тому числі і щодо сплати погодженого розміру гонорару адвоката.
З урахуванням викладеного, зваживши на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3328,00 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ 35417298, місцезнаходження: м. Київ вул. Саксаганського №96) 131880,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ 35417298, місцезнаходження: м. Київ вул. Саксаганського №96) судовий збір у розмірі 3328,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлено 17 вересня 2026 року.  

Суддя Хустського 
районного суду: Довжанин М. М.