ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2026 року | м. Ужгород | № 260/2362/26

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника – адвоката Фабіан Наталії Арпадівни (далі – представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), яким просить суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у належному розмірі в період з 07.04.2022 по 31.12.2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії та інших видів грошового забезпечення, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 07.04.2022 по 31.12.2022 року, а також виплачені за вказаний період: грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премії та інші види грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
3) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у належному розмірі в період з 01.01.2023 по 22.09.2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії та інших видів грошового забезпечення, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року;
4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 22.09.2023 року, а також виплачені за вказаний період: грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премії та інші види грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
5) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) за квітень та травень 2022 року;
6) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) за періоди служби: з 29.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 03.05.2022, з 06.05.2022 по 08.05.2022, з 11.05.2022 по 12.05.2022, з 15.05.2022 по 16.05.2022, з 19.05.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 24.05.2022, з 27.05.2022 по 28.05.2022, з урахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 
05 травня 2026 року представником відповідача, через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить у задоволення позовних вимог відмовити повністю у зв`язку з наступним. Щодо виплати додаткової винагороди, відповідач зазначив, що така виплата здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, наказу Міністерства оборони України № 260 та інших нормативних і методичних актів, на підставі документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових або спеціальних завданнях. На думку військової частини, ОСОБА_1 додаткова винагорода нараховувалася та виплачувалася належним чином. Зокрема, за квітень 2022 року йому було нараховано та виплачено 24 000 грн., а за періоди безпосередньої участі у бойових діях у червні-липні 2022 року здійснено перерахунок і виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. пропорційно часу участі, виплата якої була проведена у жовтні 2022 року після надходження фінансування. Також відповідач вказав, що необхідні відомості про складові грошового забезпечення містилися у довідці про доходи та картці особового рахунку.
Щодо вимог про перерахунок грошового забезпечення, військова частина НОМЕР_2 зазначила, що посадові оклади та оклади за військовими званнями визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня 2018 року. Відповідач вважав, що положення Закону України № 1774-VIII, якими заборонено використовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину, мають вищу юридичну силу, а тому правові підстави для обчислення грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня кожного відповідного календарного року, відсутні.
У підсумку відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_2 діяла відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином нарахувала та виплатила позивачу належні суми додаткової винагороди й грошового забезпечення, а протиправної бездіяльності чи вини з її боку допущено не було. У зв`язку з цим відповідач просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.
11 травня 2026 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача не погодилася з доводами військової частини НОМЕР_2 та зазначила, що вони є необґрунтованими й спростовуються матеріалами справи. Щодо виплати додаткової винагороди представник позивача вказала, що участь ОСОБА_1 у бойових діях у квітні та травні 2022 року підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 -ІІІ від 02.06.2022 № 1311/ОТУП, бойовими розпорядженнями та рапортами командирів. На її думку, зазначені документи є належним підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях, однак відповідач безпідставно врахував лише періоди участі у червні та липні 2022 року, не здійснивши відповідних виплат за квітень і травень.
Представник позивача також заперечила проти доводів відповідача про те, що за квітень 2022 року позивачу вже було виплачено 24 000 грн. додаткової винагороди. Зазначено, що ця сума є базовою додатковою винагородою у розмірі 30 000 грн. на місяць, виплаченою пропорційно періоду служби, а не підвищеною винагородою у розмірі 100 000 грн. за безпосередню участь у бойових діях. При цьому несвоєчасне подання рапортів, на яке посилається відповідач, не позбавляє позивача права на належну виплату, оскільки відповідно до пункту 14 Порядку, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому розмірі, підлягає виплаті за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Щодо перерахунку грошового забезпечення представник позивача зазначила, що позиція відповідача про застосування прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01 січня 2018 року, суперечить чинному законодавству та правовим висновкам Верховного Суду. На її думку, після скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 відновилася дія пункту 4 постанови № 704 у первісній редакції, відповідно до якої посадові оклади та оклади за військовими званнями мають визначатися із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Представник позивача наголосила, що посилання відповідача на Закон України № 1774-VIII є безпідставним, оскільки позивач не вимагає застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини.
Підсумовуючи, представник позивача зазначила, що участь ОСОБА_1 у бойових діях у квітні та травні 2022 року підтверджена належними доказами, а тому відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. пропорційно фактичним дням участі. Також представник вказала на необхідність перерахунку грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму відповідного календарного року, посилаючись на положення постанови № 704 та практику Верховного Суду. У зв`язку з цим просила суд відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст. 263 КАС України.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема у військовій частині НОМЕР_2 . Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 07 квітня 2022 року № 81, на підставі наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України – начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 квітня 2022 року № 8-РС ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника 1 групи охорони та патрульно-постової служби 3 взводу охорони та патрульно-постової служби 1 роти Військової служби правопорядку. До виконання службових обов`язків на зазначеній посаді позивач приступив 07 квітня 2022 року. Надалі, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 22 вересня 2023 року № 277, ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення у зв`язку з переведенням до іншого місця служби — до ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_4 .
Військову службу ОСОБА_1 продовжував до 03 лютого 2026 року. Згідно з витягом з наказу Міністерства оборони України від 03 лютого 2026 року № 36, виданого командиром військової частини НОМЕР_5 , позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я на підставі відповідного наказу командувача Сил підтримки Збройних Сил України від 26 січня 2026 року № 17 та виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення з 03 лютого 2026 року. Таким чином, у спірний період позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 07 квітня 2022 року по 22 вересня 2023 року.
На підставі бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23 квітня 2022 року № 53-ВР, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25 квітня 2022 року № 59-БН та посвідчення про відрядження № 124 від 25 квітня 2022 року ОСОБА_1 було направлено у службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 з 26 квітня 2022 року до окремого розпорядження для виконання бойових завдань, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсіччю та стримуванням збройної агресії Російської Федерації у складі угруповання Об`єднаних сил. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 25 квітня 2022 року № 101.
Відповідно до витягу з наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_5 » по стройовій частині від 27 липня 2022 року № 47, позивача було визнано таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у бойових діях і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, та направлено до місця постійної дислокації — військової частини НОМЕР_2 . Водночас згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 28 липня 2022 року № 195 ОСОБА_1 визнано таким, що прибув із відрядження та приступив до виконання службових обов`язків. Отже, документами підтверджується перебування позивача у службовому відрядженні в районі ведення бойових дій з 26 квітня 2022 року по 28 липня 2022 року.
Довідкою військової частини НОМЕР_3 -ІІІ від 02 червня 2022 року № 1311/ОТУП встановлено, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях у складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_6 » у такі періоди: 29-30 квітня, 01-03, 06-08, 11-12, 15-16, 19-21, 23-24 та 27-28 травня 2022 року. Довідку видано на підставі відповідних наказів про визначення районів ведення бойових дій, рапорту начальника відділення Військової служби правопорядку - військового коменданта ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також бойових розпоряджень начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 за кожен із зазначених днів участі.
Крім того, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 -ІІІ від 10 липня 2022 року № 366/ОТУ позивач безпосередньо брав участь у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони у складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у періоди з 01 по 02, з 04 по 08 та з 18 по 30 червня 2022 року. Підставами для видачі цієї довідки були відповідні накази командування, бойовий наказ, рапорти командирів та бойові розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Позивач вважає, що сукупність наявних у справі доказів підтверджує його перебування у відрядженні в районі ведення бойових дій та його безпосередню участь у виконанні бойових завдань у квітні-червні 2022 року.
З метою перевірки правильності нарахування та виплати грошового забезпечення представник позивача звернулася до військової частини НОМЕР_2 із адвокатськими запитами, у яких, зокрема, витребувала інформацію щодо складових грошового забезпечення, підстав і розмірів нарахування додаткової винагороди, причин її невиплати за окремі періоди, застосованого при обчисленні посадового окладу розміру прожиткового мінімуму, а також детальні помісячні розрахунки грошового забезпечення. 
У відповідь військова частина повідомила, що за квітень 2022 року позивачу було нараховано та виплачено 24 000 грн. додаткової винагороди, а на підставі наказу від 16 вересня 2022 року № 198 здійснено перерахунок і виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. пропорційно часу участі у бойових діях лише за окремі періоди червня та липня 2022 року. Водночас детального розрахунку складових грошового забезпечення та належного обґрунтування порядку визначення його розміру відповідачем надано не було.
Після аналізу отриманих документів представник позивача дійшла висновку, що протягом періоду проходження служби розмір посадового окладу ОСОБА_1 фактично не змінювався, а доказів щорічного перерахунку посадового окладу з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, матеріали, надані відповідачем, не містять. Крім того, попри документально підтверджену безпосередню участь позивача у бойових діях у квітні та травні 2022 року, відповідна додаткова винагорода за ці періоди, на думку позивача, нарахована та виплачена не була. 
У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, зокрема невиплаті додаткової винагороди за всі підтверджені періоди безпосередньої участі у бойових діях та неврахуванні належного розміру прожиткового мінімуму при визначенні складових грошового забезпечення, що і стало підставою для звернення до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог ненарахування та невиплати в період з 07.04.2022 року по 29.03.2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії та інших видів грошового забезпечення, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені та врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції на час спірних відносин).
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців (далі - Постанова № 704).
Відповідно до пункту 10 Постанови № 704 ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.
Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 у редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Водночас у пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
У примітці Додатку 14 Постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Як зазначалося вище, Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» (пункт 6 Постанови № 103).
Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.
Суд звертає увагу, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Беручи до уваги викладене, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 Постанови КМУ №103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Тобто, з 29.01.2020 року відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції, яка запроваджувала у якості однієї із величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою і військовим званням - мінімальний розмір заробітної плати.
Проте, визнання Шостим апеляційним адміністративним судом протиправним та скасування пункту 6 Постанови №103 не впливає на застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, з огляду на наступне.
Пунктом 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
При цьому, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.
Оскільки норма пункту 3 розділу II Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, суд не вбачає правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Такий висновок також відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справах №240/11952/19; №200/3774/20-а; №200/3757/20-а, від 14.04.2021 у справі №240/12309/20, від 27.05.2021 у справі №520/5794/2020.
Разом з тим суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 №2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону №2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Суд зазначає, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Так, під умовами слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії.
Під порядком розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.
Отже, суд вважає, що зазначення у пункті 4 Постанови №704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-XII.
Разом з цим, суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
При цьому, суд зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 рік, відповідно, не містить.
Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
Таким чином, з огляду на визначене та враховуючи на те, що з 29.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону №1082-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Суд зазначає, що у справі, яка розглядається право позивача на перерахунок грошового забезпечення, розрахованого відповідно до Постанови №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт згідно додатками Постанови №704, обумовлено підвищенням розміру грошового забезпечення військовослужбовців через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Суд зазначає, що прожитковий мінімум для працездатних осіб:
- станом на 01 січня 2018 року встановлений в розмірі 1762,00 грн (стаття 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік»);
- станом на 01 січня 2019 року встановлений в розмірі 1921,00 грн (стаття 7 Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік);
- станом на 01 січня 2020 року встановлений в розмірі 2102,00 грн (стаття 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).
- станом на 01 січня 2021 року встановлений в розмірі 2189,00 грн (стаття 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік»).
- станом на 01 січня 2022 року встановлений в розмірі 2481,00 грн. (стаття 7 Закону України від 02.12.2021 року №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік»);
- станом на 01 січня 2023 року встановлений в розмірі 2684,00 грн (стаття 7 Закону від 03.11.2022 року №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік»).
Отже, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 є меншим, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2022 та 01.01.2023.
За таких обставин, суд зазначає, що право позивача на обрахунок грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, розрахованих із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року (у спірному випадку станом на 01.01.2022, 01.01.2023) є беззаперечним, оскільки обумовлене підвищенням прожиткового мінімуму та, відповідно, зміною грошового забезпечення на підставі пункту 4 Постанови №704.
Вирішуючи цей спір судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у схожих правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, де Верховним Судом досліджувалося питання оформлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.92 №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії, призначених згідно Закону України від 09.04.92 №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Вказана позицію узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21 та Сьомого апеляційного адміністративного суду у постанові від 06.07.2023 у справі №600/3593/22-а.
Суд наголошує на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для обчислення грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому, суд повторно звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Щодо нарахування і виплати грошового забезпечення за період з 20.05.2023 до 22.09.2023.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 (далі - постанова №481), яка набрала чинності з 20.05.2023 року, змінено пункт 4 постанови №704, в зв`язку з чим з цієї дати норма права має наступну редакцію: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Постановою №481 визначено обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.
Отже, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 12.05.2023 №481, яка набрала чинності з 20.05.2023, відсутні підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 до 22.09.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023.
Дійсно, в подальшому рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зазначене рішення набрало законної сили 18.06.2025, відтак, саме з цієї дати виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.
В спірний період з 20.05.2023 до 22.09.2023 пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 був чинним.
Відтак, у відповідача не було підстав для обрахунку грошового забезпечення позивача з 20.05.2023 до 22.09.2023, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023.
Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) за квітень та травень 2022 року, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.І ст. 2 Закону України від 25.03.92 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ. Міністерством фінансів. Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки. Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).
Згідно п. 2, 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Відповідно до п. 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. В подальшому дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022, прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Відповідно до п. 1-1 Постанови КМУ №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.
Відповідно до п. 2-1 Постанови КМУ №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до п. 2. розділу XXXIV Порядку №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту).
Згідно п. 3 розділу XXXIV Порядку №260, райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
На підставі бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.04.2022 №53-ВР (вх. №70/31 ДСК від 24.04.2022), бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.04.2022 №59-БН, а також посвідчення про відрядження №124 від 25.04.2022 року, військовослужбовця військової служби за контрактом, молодшого сержанта ОСОБА_1 , начальника першої групи охорони та патрульно-постової служби третього взводу охорони та патрульно-постової служби першої роти Військової служби правопорядку, направлено у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_9 з 26 квітня 2022 року до окремого розпорядження для виконання бойових завдань, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсіччю і стримуванням збройної агресії російської федерації у складі угруповання Об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей. Зазначені обставини підтверджуються витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 25.04.2022 №101. 
Згідно з витягом із наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_5 » по стройовій частині від 27.07.2022 №47 ( АДРЕСА_2 ), молодшого сержанта ОСОБА_1 , начальника першої групи охорони та патрульно-постової служби третього взводу охорони та патрульно-постової служби першої роти Військової служби правопорядку, вважати таким, що вибув 27 липня 2022 року зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у Донецькій області, з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань, до місця постійної дислокації - військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_6 від 26.07.2022 №116 БН. Водночас, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 28.07.2022 №195, ОСОБА_1 слід вважати таким, що прибув із відрядження та приступив до виконання службових обов`язків 28 липня 2022 року з ІНФОРМАЦІЯ_9 , з подальшим зарахуванням на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_7 за загальновійськовою нормою №1 з вечері 28 липня 2022 року. Підставою для цього є посвідчення про відрядження №124 від 25.04.2022 року.
Згідно Довідки №1311/ОТУП від 02.06.2022 року ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових (воєнних) діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі оперативно-тактичного упрупування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Об`єднаних Сил у східній частині Донецького оперативного району в період: 29.04.2022-30.04.2022, 01.05.2022-03.05.2022, 06.05.2022-08.05.2022, 11.05.2022-12.05.2022, 15.05.2022-16.05.2022, 19.05.2022-21.05.2022, 23.05.2022-24.05.2022, 27.05.202228.05.2022. 
Згідно п. 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, згідно Довідки №1311/ОТУП були:
1.Наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по стройовій частині) від 26.04.2022 №84;
2.Наказ Головнокомандувача ЗСУ від 30.04.2022 №125 про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій;
3.Наказ Головнокомандувача ЗСУ від 02.06.2022 №157 про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій;
4.Рапорт начальника відділення ІНФОРМАЦІЯ_10 - військового коменданта ІНФОРМАЦІЯ_7 про участь особового складу з 27.04. по 31.05.2022 №623/ОТУП;
5.Бойові розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 від 29.04.2022 №516/дск, від 30.04.2022 №523/дск, від 01.05.2022 №537/дск, від 02.05.2022 №537/дск, від 03.05.2022 № 544/дск, від 06.05.2022 №567/дск, від 07.05.2022 574/дск, від 08.05.2022 №581/дск, від 11.05.2022 №603/дск, від 12.05.2022 №613/дск, від 15.05.2022 №639/дск, від 16.05.2022 №647/дск, від 19.05.2022 №676/дск, від 20.05.2022 №679/дск, від 21.05.2022 №686/дск, від 23.05.2022 №701/дск, від 24.05.2022 №709/дск, від 27.05.2022 №732/дск, від 28.05.2022 №739/дск.
Фактом видачі даної довідки, командир військової частини НОМЕР_3 -ІІІ перевірив відомості про безпосередню участь позивача в бойових діях або заходах, та в межах повноважень надав відповідну довідку.
Відтак, суд вважає, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди в збільшеному розмірі.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.
При цьому суд вважає, що належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача буде визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 29.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 03.05.2022, з 06.05.2022 по 08.05.2022, з 11.05.2022 по 12.05.2022, з 15.05.2022 по 16.05.2022, з 19.05.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 24.05.2022, з 27.05.2022 по 28.05.2022 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. за період з 29.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 03.05.2022, з 06.05.2022 по 08.05.2022, з 11.05.2022 по 12.05.2022, з 15.05.2022 по 16.05.2022, з 19.05.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 24.05.2022, з 27.05.2022 по 28.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.
Відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 та зобов`язання відповідача, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення по день її фактичної виплати, - відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд зазначає наступне.
Пункт 3 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 (у редакції чинній станом на момент спірних правовідносин): виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.
Пункти 4 та 5 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
З огляду на викладене, вимоги позивача про проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 15.01.2004 №44, підлягає задоволенню.
Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Відповідачі не довели правомірності своєї бездіяльності щодо застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні позивачу грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, відтак позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 241-246, 249 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
2. Визнати протиправними протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, з 07.04.2022 року по 19.05.2023 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 07.04.2022 року по 19.05.2023 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
4. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 29.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 03.05.2022, з 06.05.2022 по 08.05.2022, з 11.05.2022 по 12.05.2022, з 15.05.2022 по 16.05.2022, з 19.05.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 24.05.2022, з 27.05.2022 по 28.05.2022.
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. за період з 29.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 03.05.2022, з 06.05.2022 по 08.05.2022, з 11.05.2022 по 12.05.2022, з 15.05.2022 по 16.05.2022, з 19.05.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 24.05.2022, з 27.05.2022 по 28.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
6. В задоволенні решти частини позовних вимог – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя | Д.В. Іванчулинець