ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 липня 2026 року	Справа №160/11910/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 05.05.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №046150020513 від 28.04.2026р., яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні з 20.04.2026 року пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 з 20.04.2026 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. б) ст. 13 ЗУ “Про пенсійне забезпечення”.
В мотивування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач мала необхідний стаж роботи на посаді за Списком № 2 та досягла віку 50 років, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а отже відповідає всім вимогам законодавства щодо виходу на пенсію на пільгових умовах. Натомість відповідач, при наявності двох одночасно діючих законів, які регулюють однакові правовідносини, але містять для позивача різні правила призначення пенсії за Списком № 2 стосовно параметру вікового цензу, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії замість застосування підходу, який найбільш сприятливий для заявника (позивача), застосував менш сприятливе право та порушив легітимні очікування позивача чим також порушив принципи верховенства права та норми Конституції України. На думку позивача, вона має право на пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року. 
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 07.05.2026 року передана судді Пруднику С.В.
11.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. 
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що позивач звернулася 20.04.2026 до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення від 28.04.2026 №046150020513 про відмову у призначенні такого виду пенсії. Відповідач вказав, що відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення особою встановленого пенсійного віку та за наявності відповідного страхового стажу, а порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначений статтею 114 цього Закону. За твердженням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, під час розгляду документів позивача встановлено наявність у неї страхового стажу 25 років 11 місяців 4 дні та пільгового стажу за Списком №2 20 років 4 місяці 18 днів, у тому числі стажу за Списком №1 - 7 місяців 13 днів. Разом з тим відповідач зазначив, що на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла лише 50-річного віку, що, на думку відповідача, є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, яким передбачено право жінок на таку пенсію після досягнення 55 років за умови наявності необхідного страхового та пільгового стажу. Також відповідач послався на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), яким було визнано неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII у редакції Закону №213-VIII, однак зазначив, що дія правових висновків цього рішення поширюється лише на осіб, які набули або могли набути право на пенсію на пільгових умовах до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII. На переконання відповідача, оскільки право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах не виникло до 11.10.2017, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення чинної редакції Закону №1058-IV, відповідно до яких пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 може бути призначена після досягнення позивачем 55-річного віку, тобто з 20.04.2031 року. Крім того, відповідач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає залученню до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки у разі задоволення позову саме цей орган за місцем проживання позивача здійснюватиме пенсійне забезпечення та виплату пенсії. Щодо вимоги про стягнення судових витрат відповідач заперечив, посилаючись на те, що органи Пенсійного фонду України не мають передбачених бюджетних асигнувань на такі витрати, а кошти Пенсійного фонду можуть використовуватися лише на цілі, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на викладене відповідач вважає, що рішення від 28.04.2026 №046150020513 прийнято правомірно, у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій позивач зазначила, що не погоджується з доводами Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, викладеними у відзиві на позовну заяву, та вважає рішення відповідача від 28.04.2026 №046150020513 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 протиправним. Позивач зазначила, що спірні правовідносини у справі №160/11910/26 є типовими по відношенню до правовідносин, які були предметом розгляду Верховним Судом у зразковій адміністративній справі №360/3611/20, за результатами якої суд дійшов висновку про необхідність застосування положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII. Позивач вказала, що вона звернулася до органу Пенсійного фонду України 20.04.2026 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, на момент звернення досягла 50-річного віку та мала необхідний страховий і пільговий стаж, а саме страховий стаж - 25 років 11 місяців 4 дні, а пільговий стаж роботи за Списком №2 - понад 20 років, що, на її переконання, дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII. Позивач послалася на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), яким визнано неконституційними положення статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII щодо підвищення пенсійного віку для осіб, які працювали на роботах із шкідливими та важкими умовами праці. На думку позивача, після ухвалення зазначеного рішення Конституційного Суду України підлягають застосуванню положення статті 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII, оскільки саме така редакція передбачала право жінок на призначення пенсії за Списком №2 після досягнення 50 років за умови наявності необхідного стажу роботи. Позивач вважає, що відповідач неправомірно застосував положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII, якими передбачено призначення пенсії за Списком №2 жінкам після досягнення 55-річного віку, оскільки такі положення, на її думку, звужують зміст та обсяг уже набутого права на пенсійне забезпечення. ОСОБА_1 зазначила, що при вирішенні питання щодо застосування норм права необхідно виходити із принципу верховенства права, юридичної визначеності та застосовувати найбільш сприятливий для особи підхід у разі неоднозначного регулювання правовідносин. Також позивач послалася на практику Верховного Суду, зокрема на правові висновки, викладені у постановах у справах №360/3611/20 та №520/15025/16-а, а також на практику Європейського суду з прав людини щодо захисту майнових прав, легітимних очікувань та недопустимості звуження соціальних гарантій. За таких обставин позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.04.2026 №046150020513 є протиправним, оскільки прийняте без урахування рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 та правових висновків Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати зазначене рішення відповідача і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити їй з 20.04.2026 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У відповідності до вимог ст. 165 КАС України пояснення від третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо позову або відзиву до суду не надходили.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 50 років, 20.04.2026 року звернулася до органу пенсійного забезпечення за місцем свого проживання - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію – Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 . 
Розглянувши заяву та додані до неї документи, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 28.04.2026 року прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за №046150020513 у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 на дату звернення відсутній необхідний пенсійний вік (55 років).
Як убачається зі змісту вказаного рішення, органом Пенсійного фонду України встановлено, що вік заявниці на момент звернення становив 50 років, її страховий стаж складає 25 років 11 місяців 4 дні, а пільговий стаж роботи за Списком №2 - 20 років 4 місяці 18 днів, у тому числі стаж роботи за Списком №1 - 7 місяців 13 днів. При цьому відповідачем зазначено, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 мають жінки після досягнення 50 років за умови наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на відповідних роботах. Разом з тим, відповідач дійшов висновку, що позивач не має права на призначення пенсії за Списком №1, оскільки її стаж на таких роботах становить лише 7 місяців 13 днів. Водночас, щодо права на пенсію за Списком №2 відповідач послався на положення абзацу першого пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, відповідно до якого пенсія за віком на пільгових умовах призначається жінкам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2, після досягнення 55-річного віку та за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. З огляду на зазначене відповідач у рішенні від 28.04.2026 №046150020513 вказав, що право на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виникне після досягнення нею 55-річного віку, тобто з 20.04.2031 року. Також у рішенні зазначено, що позивач на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, орган Пенсійного фонду України при вирішенні питання щодо призначення пенсії виходив із положень чинного законодавства, зокрема статей 26, 114 Закону №1058-IV, а також Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383. Крім того, відповідач роз`яснив позивачу порядок та строки оскарження прийнятого адміністративного акта відповідно до положень статей 74, 75 Закону України «Про адміністративну процедуру», зазначивши, що рішення може бути оскаржене протягом 30 календарних днів з дня його отримання до керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області або до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись з прийняттям відповідачем спірного рішення позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, народжених до 31 березня 1969 року - після досягнення 54 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року за результатами апеляційного розгляду зразкової справи № 360/3611/20, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як встановлено судом, на час звернення до ПФУ із заявою про призначення пенсії, позивач досягла необхідного визначеного пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, що не заперечується ПФУ у відзиві.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачу ПФУ не застосувало підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахувало висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
До того ж, відповідно до довідки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 55-89 від 16.01.2026 ОСОБА_1 у період з 29.01.2001 по 15.01.2003 працювала повний робочий день газорізальником, у період з 16.01.2003 по 02.08.2016 - газорізальником, у період з 03.08.2016 по 24.05.2023 - газорізальником, а у період з 16.10.2023 по 03.06.2024 - машиністом конвеєра, зайнятим дробленням та подрібненням руди чорних металів.
Зазначені професії та посади відповідно до чинних на момент виконання робіт нормативно-правових актів віднесені до робіт із шкідливими та важкими умовами праці, передбачених Списком № 2, а окремий період роботи - до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці.
Факт зайнятості позивача у шкідливих та важких умовах праці підтверджується також наказами про проведення атестації робочих місць за умовами праці № 417 від 20.03.2000, № 300 від 18.04.2005, № 349 від 02.04.2010, № 347 від 30.03.2015, № 315 від 30.03.2020, а також відповідними записами у трудовій книжці.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення до органів Пенсійного фонду України позивач мала:
вік 50 років; 
страховий стаж 25 років 11 місяців 4 дні; 
пільговий стаж роботи за Списком № 2 із урахуванням періоду роботи за Списком № 1 - 21 рік 1 день.
Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №046150020513 від 28.04.2026р., яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні з 20.04.2026 року пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 з 20.04.2026 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. б) ст. 13 ЗУ “Про пенсійне забезпечення”, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Суд не може підміняти своїм рішенням компетенцію уповноваженого органу державної влади, через що вимоги про зобов`язання призначити пенсію також задоволенню не підлягають.
З урахуванням зазначеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.04.2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. 
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,20 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1064,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №046150020513 від 28.04.2026р., яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні з 20.04.2026 року пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.04.2026 року за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1064,20 грн. (одна тисяча шістдесят чотири 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник