ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1359/26 Справа № 933/304/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Попович І.А Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 вересня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:
секретаря судового засідання Нікітюк В.М.,
особи, яку притягнуто до адміністративної 
відповідальності, ОСОБА_1 ,
апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Олександрівського районного суду Донецької області від 25 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік;

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою судді Олександрівського районного суду Донецької області від 25 березня 2026 року встановлено, що 14.02.2026 року о 18:55 год. Донецька область Краматорський район с. Знаменівка по вул. Садовій, б. 2 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Volvo ХС90, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, хитка хода, порушення мови. Від продуття газоаналізатора Драгер 6810 на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився, від проходження медичного огляду у медичному закладі на факт вживання спиртних напоїв у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився на відеозапис боді камери 14, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Олександрівського районного суду Донецької області по справі №933/304/26 та закрити справу у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що не погоджується з рішенням суду, вважає, що під час розгляду справи було порушено його право на справедливий суд, на повне всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, рішення суду є не обґрунтованим, під час розгляду справи судом неналежність доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не була прийнята до уваги.
Вважає, що в постанові Олександрівського районного суду Донецької області №933/304/26 вказано, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. З даним твердженням ОСОБА_1 категорично не погоджується, зауважує, що не відмовлявся повністю від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі не проводилось.
Звертає увагу суду, що саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення таких підстав.
Додатково звертає увагу суду, що в оскарженій постанові зазначено : «Суддя вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№601115 від 26.02.2026 року, та додані до нього матеріали встановив наступне: Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№591427 від 14.02.2026 року містить відомості про те, що 14.02.202 року о 18:55 год Донецька область, Краматорський район, с. Знаменівка по вул. Садовій, б. 2…», тобто не зрозуміло який саме протокол розглядав та досліджував суддя в судовому засіданні.
Виходячи з вищевикладеного, робить висновок, що судом першої інстанції було невірно трактовано вимоги Закону, оскільки було порушено вимоги процесуального законодавства щодо огляду водіїв на стан сп`яніння. 

Позиції сторін в суді :

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав наведених в ній.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 14.02.2026 року о 18:55 год. у Донецькій області Краматорському районі с. Знаменівка по вул. Садовій, б. 2 керував автомобілем марки Volvo ХС90, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, хитка хода, порушення мови. Від продуття газоаналізатора Драгер 6810 на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився, від проходження медичного огляду у медичному закладі на факт вживання спиртних напоїв у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився на відеозапис боді камери 14, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п. 3 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді належним чином врахував зазначені вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 591427 від 14.02.2026 року, яким зафіксовані обставини вчинення правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рапортом поліцейського, відеозаписом з портативного нагрудного відеореєстратора.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписам подій, що мали місце 14.02.2026 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції дав належну та повну оцінку наданим доказам.
Апеляційний суд вважає, що надані працівниками поліції відеозаписи, які містяться в матеріалах справи про адміністративні правопорушення, отримані з автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», є доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи зроблені поліцейськими і відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
Будь-яких беззаперечних доказів, які б спростовували встановлені фактичні дані під час судового розгляду, зокрема факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 надано не було. 
Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції при складанні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП суду також надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.
Доводи сторони захисту, що наявні в матеріалах справи докази є неналежними, вважаю необґрунтованими.
Протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладені ці дані судом в основу прийнятого рішення.
На відеозаписі зафіксована подія за участю ОСОБА_1 у хронологічній послідовності. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.
Доводи апелянта про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія ОСОБА_1 , вважаю необґрунтованими. Так, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 останній не заперечував вживання алкоголю та зазначив, що був на виконанні завдання, після чого з товаришем випили по 100 г, і він поїхав. Потім уточнює, що трохи не так було: вони випили по 100 г, а що було він не пам`ятає (відеозапис CAM-014_00000020260214194104_0156 починаючи з 00:19:48). Водію було запропоновано пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння, на що він відмовився.
Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки, наявні у справі відеозаписи є повними і послідовними, на яких зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі.
Крім того, із дослідженого відеозапису, не вбачається, що ОСОБА_1 оспорював законність його зупинки чи факту керування ним транспортним засобом, або ставив питання щодо порушення процедури огляду його на стан сп`яніння, його законних прав та інтересів.
Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.
Тож, суд обґрунтовано вважав, що подія зафіксована на відеозапису повністю узгоджується з доказами та з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом та причин такої зупинки транспортного засобу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Отже, законність вимоги працівників поліції до водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння обумовлена виявленням у цього водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП та вимогами п. 2.5 ПДР.
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає недоведеними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, оскільки оскаржена постанова судді першої інстанції містить дослідження всіх наявних в матеріалах справи доказів, які були надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, яким була надана повна та належна оцінка в оскарженій постанові. 
Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Щодо доводів сторони захисту щодо протиріччя у посиланні судді в оскарженій постанові на різні протоколи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає наступне: суддя помилково послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 601115 від 26.02.2026 року, оскільки щодо правопорушника було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 591427 від 14.02.2026 року, і саме на останній протокол суддя посилається, як на документ, яким зафіксовані події вчинення правопорушення. Тому вказівка на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 601115 від 26.02.2026 року, зазначена у мотивувальній частині оскарженої постанови є помилковою і підлягає виключенню з постанови.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Виключити з мотивувальної частини постанови Олександрівського районного суду Донецької області від 25 березня 2026 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП посилання на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 601115 від 26.02.2026 року, а в решті вказану постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин