ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/7036/25 пров. № А/857/3619/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Носа С.П.;
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 260/7036/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя(і) у І інстанції Маєцька Н.Д.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач-2), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №262340028687 від 07.08.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” період роботи з 01.07.2018 по 03.12.2021, з 16.12.2021 по 29.02.2024, з 04.03.2024 по 31.05.2025, до загального страхового стажу зарахувати період роботи з 02.01.1991 по 10.06.1996 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з дня звернення за її призначенням, а саме з 31.07.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з дати її призначення, а саме з 31.07.2025 року.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням ГУ ПФ України в Закарпатській області від 07.08.2025 року № 262340028687 відмовлено позивачу у призначенні пенсії.
Позивач вважає рішення відповідача-1 протиправним, оскільки має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідні періоди трудового стажу із відомостями, які відповідають вимогам законодавства, відтак він не може бути позбавлений права на пенсію, у зв`язку з чим звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 від 07.08.2025 року № 262340028687.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.01.1991 року по 10.06.1996 року та до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 01.07.2018 року по 03.12.2021 року, з 16.12.2021 року по 29.02.2024 року, з 04.03.2024 року по 31.05.2025 року, та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 31 липня 2025 року.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративний позов повністю.
Свою апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що до стажу позивача не зараховано період роботи за 1991-1996рр., згідно архівної довідки №07-03/В-21 вид. 23.01.2025р., оскільки відсутні відомості про перейменування колгоспу. Також до пільгового стажу не зараховано періоди: з 01.07.2018 по 03.12.2021 згідно довідки № 147 від 02.05.2025 та акту №2600-0904-1/2270 від 02.05.2025, оскільки в наказі про затвердження атестації робочих місць №144-В від 12.07.2018 в найменуванні робочих місць, професій, посад не зазначено інформацію про дільницю; з 16.12.2021 по 29.02.2024, з 04.03.2024 по 31.05.2025 згідно довідки № 104 від 10.02.2025, оскільки в довідці відсутній підсумок пільгового стажу, посилання на статтю 50 Закону, повністю не відскановано назву посади третього підписанта довідки, а також наказ про підсумки атестації робочих місць за умовами праці №72, виданий у квітні 2021 року, не завірений печаткою
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач позивач 31 липня 2025 року через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.08.2025 року № 262340028687 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яким не враховано період роботи за 1991-1996 роки, згідно архівної довідки № 07-03-В-21, виданої 23.01.2025 року, оскільки відсутні відомості про перейменування колгоспу. У довідці зазначена робота у фермерському господарстві, яку відповідно до ст. 34 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню в порядку, встановленому Законом. Довідку про сплату внесків за період роботи у фермерському господарстві до ЕПС не долучено.
До пільгового стажу не зараховано періоди: 
- з 01.07.2018 року по 03.12.2021 року згідно довідки № 147 від 02.05.2025 року та акту № 2600-0904-1/2270 від 02.05.2025 року, оскільки в наказі про затвердження атестації робочих місць № 144-В від 12.07.2018 року в найменування робочих місць, професій, посад не зазначено інформацію про дільницю;
- з 16.12.2021 року по 29.02.2024 року, з 04.03.2024 року по 31.05.2025 року згідно довідки № 104 від 10.02.2025 року, оскільки в довідці відсутній підсумок пільгового стажу, посилання на статтю 50 Закону, повністю не відскановано назву посади третього підписанта довідки. Наказ про підсумки, атестації робочих місць за умовами праці № 72 не завірений печаткою. 
Відповідно до вказаного рішення страховий стаж заявника – 36 р. 03 м. 09 дн. 
Пільговий стаж за списком № 2 – 9 р. 11 м. 00 дн. 
Позивач, не погоджуючись із рішенням відповідача-1 від 07.08.2025 року № 262340028687, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування2 від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до п. 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до оскарженого рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивачу не зараховано період роботи за 1991 -1996 роки, згідно архівної довідки № 07-03/В-21 від 23.01.2025 року, оскільки відсутні відомості про перейменування колгоспу.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 02.01.1991 року прийнятий на роботу в колгосп «росія» у відділок № 1 с. Засулля та в члени колгоспу, а 10.06.1996 року звільнений з роботи згідно поданої заяви за власним бажанням та виведений із членів колгоспу.
У вказаній трудовій книжці зазначено встановлений мінімуму трудоднів за кожен рік та вказано кількість відпрацьованих трудоднів саме позивачем. Такі записи завірені печаткою колгоспу.
Крім того, позивачем до заяви про призначення пенсії, на підтвердження стажу роботи у колгоспі, було подано архівну довідку від 23 січня 2025 року № 07-03/В-21, видану архівним відділом Виконавчого комітету Лубенського району Полтавської області.
З приводу посилання апелянта на те, що період роботи позивача у колгоспі за 1991-1996 роки не можливо врахувати, оскільки відсутні відомості про перейменування колгоспу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Органом Пенсійного фонду не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 10 грудня 2020 року у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).
Із зазначеного випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Також, слід звернути увагу на те, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відсутність повної інформації про перейменування організації, допущені працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача, як і доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаного періоду роботи позивача, відповідачами суду не надано, тому як наслідок відсутні підстави для неврахування періодів роботи позивача з 02.01.1991 року по 10.06.1996 року при визначенні періоду страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду з 01.07.2018 року по 03.12.2021 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
З трудової книжки позивача вбачається, що він працював на посадах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 у підприємстві «Київавтошляхміст», а саме: 22.05.2006 року переведений асфальтобетонщиком 3 р на Південну МЕД; 01.07.2019 року переведений на посаду асфальтобетонщика 4 р. Південної МЕД; 03.12.2021 року звільнений з роботи за власним бажанням. 
Також, трудовою книжкою позивача підтверджується, що він з 16.12.2021 року прийнятий на посаду асфальтобетонника 4 розряду дорожньо-ремонтної дільниці у Комунальне підприємство «Шляхо-експулатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Деснянського району» м. Києва, де працює на момент подання позовної заяви до суду. 
Позивачем до заяви про призначення пенсії, на підтвердження атестації робочого місця за умовами праці надано, зокрема протокол засідання комісії за результатами атестації робочих місць підприємств «Київавтошляхміст» від 25.06.2013; наказ №64-В від 01.07.2013 Про затвердження Переліку робочих місць, професій, яким підтверджено право на пільги та компенсації за результатами атестації робочих місць за умовами праці; наказ №144-В від 12.07.2018 про затвердження Переліку робочих місць, професій яким підтверджено право на пільги та компенсації за результатами атестації робочих місць за умовами праці; наказ №123-В від 29.10.2004 про затвердження Переліку робочих місць, працівникам яких підтверджено право на пільги та компенсації за результатами атестації робочих місць; наказ №66-В(2) від 04.07.2008 про підсумки роботи проведення атестації робочих місць за умовами праці; наказ № 72 про підсумки атестації робочих місць за умовами праці.
З матеріалів справи випливає, що позивачем було надано довідку про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії № 04 від 10.02.2025 року, видану КП «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них» Деснянського району м. Києва та довідку № 114 від 11.03.2025 року, видану комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст».
Врахувавши наведені аргументи та викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що періоди роботи позивача з 01.07.2018 року по 03.12.2021 року та з 16.12.2021 року по 29.02.2024 року, з 04.03.2024 року по 31.05.2025 року також підлягає зарахуванню до пільгового стажу.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що рішення ГУ ПФ України в Закарпатській області від 07 серпня 2025 року № 262340028687 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім того, слід врахувати те, що зарахований до пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.07.2018 року по 03.12.2021 року, з 16.12.2021 року по 29.02.2024 року, з 04.03.2024 року по 31.05.2025 року, дає підстави для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. 
За правилами частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. 
Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 31 липня 2025 року. Таким чином, пенсія позивачу повинна бути призначена з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 31 липня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.311, ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст. 322, ст. 325, ст. 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 260/7036/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук