308/5636/14-ц 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.05.2014 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: судді – Леміш О.М., 
при секретарі – Химинець О.Я.
з участю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 
представника позивача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в м. Ужгород за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Невицької сільської ради Ужгородського р-ну про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування , –
ВСТАНОВИВ:
Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позову навели ті обставини, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , був збудований та зданий в експлуатацію в 1950-их роках батьком позивачів - ОСОБА_2 . Інформація про це повинна міститися в господарських книгах відповідача.
Єдиним документом, який відображає склад осіб, які фактично проживали та були зареєстровані в Житловому будинку є будинкова книга. 
В 1970 році з різницею в кілька місяців померли обоє батьків позивачів. На дату їх смерті в Житловому будинку ніхто не був зареєстрований та ніхто фактично не проживав, що підтверджується інформацією, викладеною в будинковій книзі. Згідно Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого нотаріусом Ужгородської державної нотаріальної контори 03.03.1971р. , позивачі в рівних частках прийняли спадщину та успадкували майно за своїм померлим батьком, в т.ч. і житловий будинок в с.Невицьке. Інші особи на володіння та користування даним Житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють. Померлий ОСОБА_2 (батько ОСОБА_4 ) отримав земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 під житловим будинком у 1950-их роках, що підтверджується довідкою від 25.03.1959р. та схемою, виданою виконавчим комітетом Невицької сільської ради .. За час свого життя померлий ОСОБА_2 не встиг оформити своє право власності на зазначену земельну ділянку в порядку, визначену діючим законодавством
Позивачі кілька разів зверталася до відповідача щодо передачі їм у приватну власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 під житловим будинком. Однак Відповідачем було відмовлено в наданні у приватну власність даної земельної ділянки, оскільки право власності на житловий будинок не оформлене. В усній формі посадові особи Відповідача повідомили, що у випадку оформлення права власності на житловий будинок та наявності судового рішення щодо земельної ділянки, питання про передачу у приватну власність Позивачам даної земельної ділянки буде вирішено позитивно на черговій сесії Невицької сільської ради. 
Відсутність у позивачів можливості узаконити вищевказане майно порушує їх право володіти, користуватися та розпоряджатися належною власністю, тобто здійснювати права передбачені ст. 317 ЦК України.
В судовому засіданні представник позивачів та позивачі позов із наевдених у ньому мотивів підтримав та просив суд такий задовільнити. 
Представник відповідача по справі, в судове засідання не з”явився, однак останнім до суду надано заяву в якій він просить суд розглянути справу у їх відсутності, проти позову не заперечує .
Заслухавши думку позивачів та їх представника , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено , що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , був збудований та зданий в експлуатацію в 1950-их роках батьком Позивачів - ОСОБА_2 . Інформація про це повинна міститися в господарських книгах Відповідача.
Єдиним документом, який відображає склад осіб, які фактично проживали та були зареєстровані в Житловому будинку є будинкова книга . 
В 1970 році з різницею в кілька місяців померли обоє батьків Позивачів. На дату їх смерті в Житловому будинку ніхто не був зареєстрований та ніхто фактично не проживав, що підтверджується інформацією, викладеною в будинковій книзі.
Згідно Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого нотаріусом Ужгородської державної нотаріальної контори 03.03.1971р., Позивачі в рівних частках прийняли спадщину та успадкували майно за своїм померлим батьком, в т.ч. і житловий будинок в с.Невицьке.
Інші особи на володіння та користування даним Житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють. 
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). 
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”. 
Як зазначено в Інформаційному листі ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 “Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування” при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України “Про власність”, Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ “Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування”, Законом України від 25 грудня 1974 року “Про державний нотаріат”, постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 “Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР”, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів 

трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. 
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. 
Померлий ОСОБА_2 (батько ОСОБА_4 ) отримав земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 під житловим будинком у 1950-их роках, що підтверджується довідкою від 25.03.1959р. та схемою, виданою виконавчим комітетом Невицької сільської ради . За час свого життя померлий ОСОБА_2 не встиг оформити своє право власності на зазначену земельну ділянку в порядку, визначену діючим законодавством
Разом з тим, позивачі кілька разів зверталася до Відповідача щодо передачі їм у приватну власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 під житловим будинком. Однак Відповідачем було відмовлено в наданні у приватну власність даної земельної ділянки, оскільки право власності на житловий будинок не оформлене.
Згідно ст..152 Земельного кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки може здійснюватися шляхом визнання прав.
За вищевказаних обставин, виходячи з приписів ст. 16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. 
Статтею 55 Конституції Українипередбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Згідно зі статтею 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Згідно п.2 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -
РІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Невицької сільської ради Ужгородського р-ну про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування –задоволити.
Визнати право власності на частки житлового будинку (та прибудов), який позначений у технічному паспорті літерою "А" та господарські споруди: сарай - літера "Б", господарські споруди №1, 2, 3, 4, 5, I, що розташовані по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , 1937 року народження (що проживає в АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування . 
Визнати право власності на частки земельної ділянки, що розташована під житловим будинком по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , 1937 року народження (що проживає в АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування. 
Визнати право власності на частки житлового будинку (та прибудов), який позначений у технічному паспорті літерою "А" та господарські споруди: сарай - літера "Б", господарські споруди №1, 2, 3, 4, 5, I, що розташовані по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , 1933 року народження (що проживає в АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування. 

Визнати право власності на частки земельної ділянки, розташованої під житловим будинком по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , 1933 року народження (що проживає в АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду _________________ Леміш О.М.