ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3954/26 Справа № 171/624/24 | | Головуючий у першій інстанції:  Томаш В. І. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Городничої В.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Томаш В.І. від 08 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому не має можливості працювати, у зв`язку з чим перебуває в скрутному матеріальному положенні. Відповідач, будучи батьком дитини, вихованням та утриманням дитини не займається, не надає добровільно грошових коштів на її утримання, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Тому позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дати пред`явлення позову до суду.
Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 20.03.2024 року до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Від ОСОБА_3 надійшов відзив, в якому вона просить оскаржуване рішення - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2023 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №639 (а.с. 7).
Під час спільного подружнього життя у сторін народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Апостолівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) (а.с. 8).
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_3 на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, а тому не має можливості працювати та отримувати кошти на своє утримання. Відповідач вказані кошти у добровільному порядку не надає.
Судом також встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, 15 квітня 2024 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області у справі №171/625/24 за заявою ОСОБА_3 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 20.03.2024 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області у справі №171/157/25 розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 22.07.2023 року у Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 639, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Рішення набрало законної сили.
Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Згідно ч.1-3 статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.
Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі №712/4702/19 (провадження 61-929св20).
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
У постанові Верховного Суду по справі №750/9224/16-ц (провадження №61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 29 листопада 2025 року сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 .
Із індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України вбачається, що за період з лютого 2024 по грудень 2024 року, щомісячний дохід ОСОБА_1 був нерегулярним та складав від 49293,27 грн до 120000,00 грн; за період з січня 2025 року по жовтень 2025 року його дохід у різні місяці складав від 13212,80 грн до 77260,86 грн.
Таким чином, відповідач має дохід, який дає йому можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, що свідчить про наявність передбаченої частиною четвертою статті 84 СК України умови для виникнення у позивачки права на утримання.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів на утримання позивачки – 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
При визначенні розміру аліментів апеляційний суд враховує не лише право позивачки на отримання аліментів на своє утримання, а й реальні матеріальні можливості відповідача та наявність у нього інших аліментних зобов`язань.
Так, судом встановлено, що на підставі судового наказу місцевого суду від 15 квітня 2024 року з відповідача на користь позивачки вже стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу).
Таким чином, у разі одночасного стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини доходу на утримання дитини та 1/4 частини доходу на утримання матері дитини, - є надмірним та не відповідає принципу розумності, справедливості й пропорційності. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, перебуває на військовій службі та отримує відповідну заробітну плату; приймаючи до уваги, що з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від його доходу, - колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в цій частині змінити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання матері дитини щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу).
Колегія зазначає, що такий розмір 1/8 частини усіх видів заробітку (орієнтовно від 1651,60 грн до 15000,00 грн на місяць), з урахуванням одночасного стягнення 1/4 частини доходу на утримання дитини, є достатнім та співмірним, відповідає матеріальному становищу відповідача, його фактичній платоспроможності, характеру та розміру отримуваних ним доходів, а також забезпечує належний баланс між правом дружини на матеріальне утримання, обов`язком відповідача утримувати свою малолітню дитину та іншими інтересами відповідача.
Посилання апелянта на те, що позивачка отримує дохід від надання послуг фітнес-тренера та продажу курсів тренувань, - є безпідставними, оскільки відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Отже, сам по собі факт здійснення позивачкою трудової або іншої оплачуваної діяльності не припиняє та не виключає її права на утримання до досягнення дитиною трьох років. 
Доводи відповідача про наявність у нього іншої сім`ї також не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір його малолітньої дитини до досягнення дитиною віку трьох років. Крім того, колегія суддів враховує, що на підтвердження зазначених доводів апелянтом не надано належних та допустимих доказів наявності у нього на утриманні інших осіб або виникнення аліментних чи інших передбачених законом обов`язків з матеріального утримання. 
Що стосується викладених в апеляційній скарзі заперечень щодо непогодження з ухвалою місцевого суду від 08.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, колегія зазначає наступне.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини).
Між інтересами дитини й інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції 1950 року не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04 (пункт 54)).
Реалізація принципу якнайкращих інтересів дитини пов`язана із рядом обов`язків держави. Серед яких створення процесуальних гарантій для дітей, заснування механізмів і процедур подання та розгляду скарг, відновлення справедливості або витребування відшкодування з метою повної реалізації права дитини на належний облік та послідовне забезпечення своїх найкращих інтересів у контексті будь-яких заходів щодо здійснення, адміністративного та судового провадження, які мають до неї відношення або зачіпають її, на що детально звернув увагу Комітет з прав дитини (далі - КзПД) у своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) щодо права дитини на приділення першочергової уваги найкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3).
Приписи статей 8, 51, 55, 64 Конституції України дозволяють зробити висновок, що:
- дитина до досягнення нею повноліття має право на утримання з боку своїх батьків. Конституційне право дитини на утримання охоплює собою як стягнення аліментів, так і збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення. Це право дитини не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану. Таке тлумачення повністю відповідає правилу тлумачення favor minoris (на користь неповнолітнього), здоровому глузду та здійснюється з максимально можливим урахуванням інтересів дитини;
- якщо законодавець захищає права дитини у мирну годину, то тим більше він має на меті захистити їх під час війни, коли вразливість дитини зростає. Конституційне право дитини на утримання має триваючий і невідкладний характер, його здійснення не може бути ефективно відновлене ex post. По своїй суті конституційне право дитини на утримання належить до тих прав, для яких затримка в їхньому судовому захисті дорівнює «втраті» права. Тому право на утримання потребує негайного судового захисту. Превалювання процесуальної форми над матеріальним правом призводить до ілюзорності правового захисту;
- право на судовий захист є гарантією реалізації прав і свобод. Стаття 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод;
- обов`язкове зупинення провадження в справі, яка стосується конституційного права дитини на утримання, на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України характеризується такими рисами: імперативністю (по суті суд позбавлений розсуду); невизначеністю тривалості; відсутністю тесту необхідності та пропорційності. Як наслідок це дозволяє кваліфікувати його як форму надмірного обмеження права на доступ до правосуддя та конституційного права дитини на утримання;
- ніхто не може бути протиправно обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та отримати остаточне вирішення спору. Зупинення провадження у справі, що стосується захисту конституційного права дитини на утримання, на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України по суті має невизначені часові рамки. Таке зупинення має наслідком непропорційне меті обмеження доступу до правосуддя дитини, яка не може як отримати остаточне судове рішення у спорі, так і захистити право на належне утримання;
- зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України у справі, що стосується захисту конституційного права дитини на утримання, суперечить задекларованій державою засаді охорони дитинства та є порушенням права на судовий захист, яке згідно частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану;
- потреба в констатації неконституційності пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в частині, яка стосується права дитини на утримання, зумовлена тим, що парламент має запровадити на рівні процесуального закону «гнучкий» механізм, який враховує права та інтереси дитини. Наприклад, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, якщо це не суперечить найкращим інтересам дитини.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зазначала, що під час вирішення цивільного спору на виконання імперативних приписів, зокрема статті 8 Конституції України, частини шостої статті 10 ЦПК України, цивільний суд, за наявності висновку, що відповідний правовий акт суперечить Конституції України, не застосовує такий правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).
Таким чином, пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України в справах про стягнення аліментів на дитину, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення суперечить статтям 8, 51, 55 Конституції України.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 червня 2026 року у справі №699/1569/25.
Колегія зазначає, що розгляд питання про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку безпосередньо стосується інтересів дитини, оскільки така вимога безпосередньо пов`язана із забезпеченням можливості належного виконання матір`ю своїх обов`язків щодо утримання, догляду та виховання дитини у найбільш вразливому віці — до досягнення трьох років. 
Виходячи з викладеного, оскільки спірні правовідносини безпосередньо стосуються забезпечення належних умов утримання, догляду та виховання малолітньої дитини, колегія суддів дійшла висновку, що у місцевого суду були відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України. 
Разом з тим, колегія звертає увагу, що в суді апеляційної інстанції інтереси відповідача ОСОБА_1 представляє адвокат Шевченко К.С. на підставі договору про надання юридичних послуг від 16.12.2025; в апеляційному суді клопотання про зупинення провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - зміні.
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  – задовольнити частково.
Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року   в частині розміру аліментів стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання, - змінити з 1/4 на 1/8 частину з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви 20.03.2024 року до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складений 04 вересня 2026 року.

Головуючий Т.П. Красвітна
Судді О.В. Агєєв В.С. Городнича