Справа № 278/1604/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Буткевича М.І., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим представником позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати позивача таким, що прийняв спадщину після смерті його матері – ОСОБА_4 , та визнати за ним право власності на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822086500:03:001:0444, 1822086500:03:001:0445, 1822086500:03:001:0446, 1822086500:05:000:0304.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує наступне.
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельних ділянок з кадастровими номерами 1822086500:03:001:0444, 1822086500:03:001:0445, 1822086500:03:001:0446, 1822086500:05:000:0304, які належали спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок та свідоцтв про право на спадщину за законом. 
При цьому, позивач з народження проживав за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював догляд за своєю матір`ю до смерті останньої. Так, у довідці Сінгурівського старостинського округу Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 43 від 18 лютого 2026 року зафіксовано, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2020 року. 
Оскільки у довідці не зазначено кінцевої дати проживання, то мається на увазі, що за цією адресою він мешкає по даний час, що повністю відповідає дійсності. 
Водночас, с. Сінгури Житомирського району Житомирської області вказано й як місце народження ОСОБА_1 у паспорті останнього. 
Отже, ОСОБА_1 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_4 та продовжує там проживати до цього часу, тобто фактично ОСОБА_1 прийняв спадщину. 
Реалізуючи своє право на оформлення спадщини, ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_4 звернувся до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте за результатами розгляду цієї заяви нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №117/02-31 від 20 січня 2025 року. 
Підставою для винесення вказаної постанови нотаріус визначив те, що заява подана після спливу 6-ти місячного строку з дня смерті спадкодавиці, а доказів, які б підтверджували, що на день її смерті заявник був зареєстрований з нею за однією адресою, не подано.
Таким чином, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. 
Не погоджуючись з такими обставинами та бажаючи оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_1 звертається до суду з даним позовом.
Також позивачу і його представнику стало відомо про існування заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 03 березня 2015 року секретарем Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, у якому в разі своєї смерті вона все належне їй майно заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_4 та рідною сестрою ОСОБА_1 .
Разом з тим, питанням отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 по даний час не займалась, із заявою про оформлення спадщини не зверталась.
Більше того, ОСОБА_3 ще за життя матері - ОСОБА_4 з нею та рідним братом - ОСОБА_1 багато років не спілкувалась та родинних відносин не підтримувала і наразі не підтримує. Вона не була присутня на похоронах власної матері. Місце знаходження (місце перебування, місце реєстрації) та будь-які засоби зв`язку ОСОБА_3 позивачу не відомі.
Ухвалою суду від 13.04.2026 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в загальному порядку та визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив (а.с. 62, 63).
В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги просять задовольнити. Від відповідача Новогуйвинської с/р надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).
Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_4 , яка 04.08.1984 року уклала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 18-21).
За заповітом, посвідченим 03.03.2015 року секретарем Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_4 на випадок її смерті заповіла усе належне їй майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 95).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13).
Згідно довідки щодо кола спадкоємців № 119/02-14 від 20.01.2025 року, виданої Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області, на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , подав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з пропущенням строку для прийняття спадщини. Інші спадкоємці не зверталися (а.с. 14).
Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 117/02-31 від 20.01.2025 року, винесеної державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщуком А.І., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 матері – ОСОБА_4 на спадкове майно, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822086500:03:001:0444, 1822086500:03:001:0445, 1822086500:03:001:0446, 1822086500:05:000:0304, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.15).
Із довідки № 43 від 18.02.2026 року, виданої Сінгурівським старостинським округом Житомирського району Житомирської області встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Відповідно до копії свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (а.с. 24).
Відповідно до копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822086500:03:001:0444, 1822086500:03:001:0445, 1822086500:03:001:0446, 1822086500:05:000:0304 на праві приватної власності належать ОСОБА_4 (а. с. 27-29).
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. 
У статті 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 
Частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Разом з тим, спадкоємцю може належати в порядку спадкування лише те майно, право на яке за життя набув спадкодавець. 
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі №332/2880/18 (провадження №61-11768св20). 
Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем , має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
За змістом частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, 
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 та 3 статті 1296 ЦК України). 
Отже, в частині 3 статті 1268 ЦК України вимагається проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Згідно п. п. 3.19.,3.20. Глави 10 Наказу № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується:  витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).
Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі №504/3606/14-ц (провадження №61-6658сво23).
Обставина проживання ОСОБА_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , принаймні з січня 2020 року по даний час (тобто задовго до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_4 ) підтверджується й довідкою Сінгурівського старостинського округу Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №43 від 18 лютого 2026 року. 
У відповідності до приписів частини 3 статті 1268 ЦК України ОСОБА_1 підтверджує, що він, як спадкоємець своєї матері - ОСОБА_4 постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини, а відтак він вважається таким, що прийняв спадщину, адже протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.
Щодо наявного заповіту на ОСОБА_3 суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Якщо донька – ОСОБА_3 , на яку складено заповіт, не прийняла спадщину (не подала заяву нотаріусу і не проживала разом із померлою), вона втрачає своє право на спадкування за заповітом.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Водночас, прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. 
Відмова ж від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. 
За таких обставин логічним є висновок, що ОСОБА_3 , не вчинивши протягом тривалого часу жодних активних дій по прийняттю спадщини після смерті своєї матері - ОСОБА_4 , не зацікавлена у вступі в цю спадщину як таку та фактично висловила своє небажання приймати її.
Водночас син спадкодавиці – ОСОБА_1 постійно проживав з останньою, а отже набуває права на майно як спадкоємець за законом.
Частиною першою статті 1258 ЦК визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. 
Згідно зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін. 
Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2024 року у справі № 755/12399/21 (провадження № 61-10584св23) зробив висновок, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). 
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року в справі № 204/8935/22 (провадження № 61-7194св24), від 25 вересня 2024 року в справі № 707/2877/22 (провадження № 61-2621св24), від 03 січня 2025 року в справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24) та інших.
Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_4 , у зв`язку із чим є підстави для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельні ділянки з кадастровими номерами 1822086500:03:001:0444, 1822086500:03:001:0445, 1822086500:03:001:0446, 1822086500:05:000:0304.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовну заяву, подану представником позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері – ОСОБА_4 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельні ділянки з кадастровими номерами 1822086500:03:001:0444, 1822086500:03:001:0445, 1822086500:03:001:0446, 1822086500:05:000:0304.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач: Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області, адреса: вул. Дружби народів, буд. 5, с-ще Новогуйвинське, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12441, ЄДРПОУ: 04348303.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса невідома.
Суддя         М.І.Буткевич