ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року | Справа №160/11526/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Полтавська область, вулиця Гоголя, будинок 34, м. Полтава, 36014 ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:

05.05.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії 19.02.2026 № 045750034032 щодо відмови ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку № 1 ОСОБА_1 період навчання в середньому професійно-технічному училищі № 80 м. Родинське Донецької області з 01.09.1982 року по 02.07.1983, період військової служби з 29.06.1984 по 28.05.1986, а також періоди роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987; з 19.06.1989 по 08.08.1989; з 07.08.1990 по 16.04.1995;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 11.02.2026 з урахуванням висновків суду, а також призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 з 11.02.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2026 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, однак відповідач відмовив йому у задоволенні його заяви. Позивач вважає, що його право порушено. З урахуванням обставин викладених у позові просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 11 травня 2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі №160/11526/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
25 травня 2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву разом з яким відповідач заявив клопотання про залучення співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 23, м.Дніпро, 49094, ЄДОПОУ 21910427).
Ухвалою від 27 травня 2026 року суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення співвідповідача №160/11526/26.
Відповідач на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивач 11.02.2026 звернувся за призначенням пенсії за віком. Загальний страховий стаж становить 23 роки 09 місяців 24 дні, пільговий стаж відсутній, оскільки не надано довідки про підтвердження пільгової роботи. Відповідачем прийнято вмотивоване рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного загального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. 
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
11.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 19.02.2026 № 045750034032, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно даного рішення, пільговий стаж за Списком №1 – відсутній. 
Позивач вважає рішення відповідача неправомірним, у зв`язку з чим звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно достатті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Суд констатує, що жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача немає, тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Записи у трудовій книжці позивачки скріплені і засвідчені підписом уповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Аналогічна правова позиція щодо того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж особи, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі № 687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція зокрема викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17 та у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №686/19477/16-а.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина третя статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, устатті 56 Закону №1788-XIIпередбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1, №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383.
Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Отже, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування на посаді або виконання робіт, що містяться у Списку №1.
Відповідно до п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Згідно із п. п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж установлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Разом з тим, при вирішенні питання про зарахування відповідного періоду саме до пільгового стажу необхідно враховувати спеціальні правила підтвердження характеру роботи, передбачені пунктом 20 Порядку № 637 та Порядком № 383.
Суд звертає увагу, що пунктом 20 Порядку № 637 передбачено можливість підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Отже, вимога про надання уточнюючої довідки не є безумовною та застосовується саме у випадку, коли наявні в трудовій книжці відомості не дають можливості визначити характер роботи та право особи на пільгове пенсійне забезпечення.
Такий висновок відповідає правовому підходу, відповідно до якого формальні недоліки документів або неможливість особи отримати додаткові документи від підприємства не можуть самі по собі бути підставою для позбавлення особи права на пенсійне забезпечення, якщо сукупність наявних доказів дозволяє встановити факт роботи та характер виконуваних робіт.
Суд враховує, що відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Таким чином, законодавець розмежовує порядок підтвердження пільгового характеру роботи залежно від періоду її виконання.
Щодо періодів роботи позивача до 21 серпня 1992 року, а саме з 07.07.1987 по 31.07.1987, з 19.06.1989 по 08.08.1989 та з 07.08.1990 по 20.08.1992, суд зазначає, що вимога про проведення атестації робочого місця до таких періодів не застосовується, оскільки обов`язковість проведення атестації робочих місць за умовами праці була запроваджена з 21 серпня 1992 року.
Отже, при вирішенні питання щодо зарахування зазначених періодів до пільгового стажу необхідно встановити, чи відповідають зазначені у трудовій книжці позивача професії, посади та характер виконуваних ним робіт Списку № 1, чинному у відповідний період, та чи підтверджується зайнятість позивача на таких роботах повний робочий день.
Як встановлено судом, у трудовій книжці позивача містяться записи про роботу у зазначені періоди із зазначенням підприємств, посад (професій) та дат прийняття на роботу і звільнення з неї.
Відповідач, відмовляючи у зарахуванні таких періодів до пільгового стажу, обмежився посиланням на відсутність уточнюючої довідки про підтвердження пільгового характеру роботи, не навівши конкретних обставин, які б свідчили про невідповідність посад або професій позивача відповідним позиціям Списку № 1, а також не зазначив, з яких саме причин записи трудової книжки не можуть бути враховані.
За таких обставин посилання відповідача виключно на відсутність уточнюючої довідки не може вважатися достатнім та належним обґрунтуванням неврахування спірних періодів роботи до пільгового стажу, якщо наявні документи дозволяють встановити відповідні обставини.
Разом з тим, період роботи позивача з 21.08.1992 по 16.04.1995 підлягає оцінці з урахуванням вимог законодавства щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, протягом п`яти років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на відповідному підприємстві не змінювалися докорінно умови і характер праці, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Отже, щодо періоду роботи після 21 серпня 1992 року відповідач повинен встановити наявність та результати атестації відповідного робочого місця, а також перевірити, чи підтверджено за її результатами право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1.
Суд звертає увагу, що у межах цього спору пенсійний орган фактично визначив пільговий стаж позивача як нульовий, не надавши належної оцінки кожному із заявлених періодів роботи окремо та не зазначивши, які саме документи не підтверджують відповідність виконуваних позивачем робіт Списку № 1.
Такий підхід не відповідає вимогам обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки рішення повинно містити конкретні підстави його прийняття та мотиви, з яких суб`єкт владних повноважень дійшов відповідних висновків.
Щодо періоду військової служби позивача з 29.06.1984 по 28.05.1986 суд зазначає про таке.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Отже, при визначенні правових наслідків проходження позивачем військової служби у 1984–1986 роках необхідно застосовувати законодавство, чинне на час проходження такої служби.
Пунктом 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, було передбачено правила зарахування до стажу роботи періоду служби у складі Збройних Сил СРСР.
З урахуванням наведеного суд вважає, що питання зарахування періоду військової служби позивача до пільгового стажу не може вирішуватися формально шляхом посилання лише на відсутність уточнюючої довідки про пільговий характер роботи, оскільки такий період за своєю природою є не періодом роботи, а спеціальним періодом, який за певних умов законодавство прирівнює до відповідної роботи для цілей пенсійного забезпечення.
Суд також враховує, що після проходження військової служби позивач продовжив трудову діяльність, у тому числі на роботах, які він просить зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1.
Таким чином, при повторному розгляді заяви позивача відповідач зобов`язаний надати оцінку періоду військової служби з 29.06.1984 по 28.05.1986 з урахуванням законодавства, яке діяло на час її проходження, та встановити, чи наявні передбачені законом підстави для його зарахування до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Щодо періоду навчання позивача у середньому професійно-технічному училищі № 80 м. Родинське Донецької області з 01.09.1982 по 02.07.1983 суд зазначає, що сам факт навчання у професійно-технічному навчальному закладі не є безумовною підставою для зарахування відповідного періоду саме до пільгового стажу за Списком № 1.
Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу, у тому числі до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за умови, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як убачається з матеріалів справи, навчання позивача закінчено 02.07.1983 року, тоді як військову службу позивач розпочав 29.06.1984 року. Таким чином, безпосереднього працевлаштування за набутою професією у встановлений тримісячний строк після закінчення навчання матеріалами справи не підтверджено.
За таких обставин правові підстави для зарахування періоду навчання з 01.09.1982 по 02.07.1983 саме до пільгового стажу за Списком № 1 відсутні.
Разом з тим зазначений висновок не впливає на можливість врахування відповідного періоду при обчисленні загального страхового стажу позивача у разі відповідності такого періоду вимогам законодавства, що регулює обчислення страхового стажу.
Отже, суд вважає, що при прийнятті рішення від 19.02.2026 № 045750034032 відповідач не належним чином дослідив та оцінив всі періоди трудової діяльності позивача, які він просив зарахувати до пільгового стажу, а висновок про відсутність пільгового стажу зроблено без належного встановлення правового статусу кожного спірного періоду.
При цьому суд не може підміняти собою орган Пенсійного фонду України та самостійно здійснювати первинний розрахунок пільгового стажу, визначати його остаточну тривалість та встановлювати всі необхідні умови для призначення пенсії, якщо відповідні повноваження належать пенсійному органу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.02.2026 № 045750034032 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не забезпечено належного, повного та об`єктивного розгляду поданих позивачем документів та не наведено достатнього обґрунтування неврахування спірних періодів до пільгового стажу.
З метою ефективного відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та з урахуванням періодів роботи і військової служби, щодо яких судом надано відповідну оцінку.
Водночас вимога позивача про безпосереднє зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах з 11.02.2026 задоволенню не підлягає, оскільки призначення пенсії є дискреційним повноваженням органу Пенсійного фонду України, який після повторного розгляду заяви має встановити наявність усіх передбачених законом умов для призначення пенсії, визначити остаточний страховий та пільговий стаж, а також прийняти відповідне рішення.
Отже, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є скасування протиправного рішення відповідача та зобов`язання останнього повторно розглянути заяву позивача від 11.02.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Відповідно достатті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1064,96 грн, що документально підтверджується квитанцією. 
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1064,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Полтавська область, вулиця Гоголя, будинок 34, м. Полтава, 36014 ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.02.2026 № 045750034032 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та надати належну оцінку періодам роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987, з 19.06.1989 по 08.08.1989, з 07.08.1990 по 16.04.1995 та періоду військової служби з 29.06.1984 по 28.05.1986 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі, визначеному відповідно до платіжного документа, наявного в матеріалах справи.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук