ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року	справа № 380/8816/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2023, 2024 та 2025 роки, починаючи з 24.02.2026;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2023, 2024 та 2025 роки, починаючи з 24.02.2026
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером і з 25.12.2003 року отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ. Після досягнення відповідного віку, 24.02.2026 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Відповідач перевів позивача на пенсію за віком, проте листом від 07.04.2026 року № 1300-0903-8/54189 повідомив, що для розрахунку виплати застосовано проіндексований показник середньої заробітної плати за 2014– 2016 роки. Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV вона звернулася вперше. На думку позивача, у цьому випадку має місце саме первинне призначення пенсії за цим Законом, а не переведення в розумінні частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, у зв`язку з чим відповідач був зобов`язаний застосувати показник середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2023– 2025 роки. Неналежне обчислення виплати призвело до обмеження її права на мирне володіння своїм майном у вигляді законних пенсійних очікувань, що зумовило звернення до суду.
Ухвалою від 06 травня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 380/8816/26. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Свою позицію мотивує тим, що хоча пенсія за вислугу років призначалася позивачу на підставі Закону № 1788-XII, її розмір з самого початку обчислювався за нормами солідарної системи, визначеними статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV. З огляду на це, відповідач вважає, що при переході на пенсію за віком має місце не первинне призначення пенсії, а саме переведення з одного виду пенсії на інший, що регулюється частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV. За вказаною нормою, при переведенні застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії (з урахуванням подальших індексацій). Відповідач наголошує, що застосування показника за 2023-2025 роки можливе лише тоді, коли особа звертається за призначенням пенсії вперше і до цього не отримувала жодних виплат від Пенсійного фонду. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах письмові докази, суд 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є пенсіонером і з 25.12.2003 року перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, отримуючи пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.
24 лютого 2026 року позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою № 757 про переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
На підставі вказаної заяви Головне управління ПФУ у Львівській області перевело ОСОБА_1 на пенсію за віком з дати звернення. Проте при обчисленні розміру пенсії відповідач застосував проіндексований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки в розмірі 8913,83 грн, який застосовувався для раніше призначеного виду пенсії.
У відповідь на запит адвоката, ГУПФУ у Львівській області надано листа від 07.04.2026 року № 1300-0903-8/54189, в якому позивачу було відмовлено у застосуванні показника середньої заробітної плати по Україні за 2023-2025 роки. Відмова мотивована тим, що перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком є переведенням в розумінні частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, а не первинним призначенням, тому правові підстави для оновлення трирічного показника заробітної плати відсутні.
Станом на 01.04.2026 року страховий стаж позивача складає 28 років 5 місяців 26 днів (обчислений по 30.11.2003 року), коефіцієнт страхового стажу становить 0,28417, а індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,02097. Загальний розмір обчисленої відповідачем пенсійної виплати склав 3 406,00 грн.
Позивач, вважаючи застосування застарілого показника заробітної плати протиправним обмеженням її соціальних гарантій, звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступних законодавчих положень, системних мотивів та стандартів юридичної практики.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. 
Відносини, що виникають у сфері пенсійного та соціального забезпечення громадян, регулюються профільним законодавством. Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає принципи та порядок призначення пенсій із коштів солідарної системи, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку або в інших випадках, передбачених цим Законом. 
Приписами статті 2 цього ж Закону визначено принципи, на яких базується загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду виплат пенсій та надання соціальних послуг; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
Статтею 10 цього ж Закону передбачено, що особі, яка має право на різні види пенсій, призначається один із цих видів за її вибором. Водночас умови призначення пенсії за віком чітко врегульовані статтею 26 Закону № 1058-IV, яка пов`язує виникнення права на цей вид забезпечення із досягненням особою відповідного віку та наявністю необхідного страхового стажу.
Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, для обчислення пенсії визначається за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. 
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви. При цьому за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 
Аналізуючи зміст частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV у системному зв`язку з іншими нормами цього акта, суд зазначає, що закріплений у ній порядок збереження показника заробітної плати стосується виключно випадків переведення з одного виду пенсії на інший, де обидва види пенсії були раніше призначені (обчислені) безпосередньо відповідно до норм та за критеріями Закону № 1058-IV. Названа норма покликана врегулювати внутрішні процедури фіскально-облікового характеру у межах єдиної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Натомість, як встановлено судом, ОСОБА_1 з 25.12.2003 року отримувала пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-XII). 
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено види державних пенсій, серед яких окремо виділено пенсії трудові (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років). 
Зазначений Закон є самостійним, окремим нормативним актом, який передбачає принципово інші правові підстави, умови, вікові цензи, вимоги до специфічного (спеціального) стажу та загальний порядок призначення пенсійних виплат, ніж Закон № 1058-IV. 
Особливістю призначення пенсії за вислугу років за Законом № 1788-XII є те, що вона призначається за наявності спеціального стажу роботи на певних посадах або у певних сферах, незалежно від досягнення загального пенсійного віку.
Таким чином, звернувшись 24.02.2026 року до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення їй пенсії за віком, позивач вперше реалізувала своє право на отримання пенсійних виплат саме на підставі Закону № 1058-IV. Вказана подія за своєю юридичною природою є первинним призначенням пенсії за віком за загальним чинним пенсійним законом, а не внутрішнім «переведенням» чи технічним перерахунком в межах одного акта. Суд наголошує, що призначення пенсії за віком та призначення пенсії за вислугу років є різними правовими інститутами, які хоч і спрямовані на один результат (матеріальне забезпечення громадянина), проте базуються на кардинально відмінних фактичних та юридичних складових.
Вказана правова позиція повністю узгоджується зі сталою та послідовною судовою практикою вищих судових інстанцій. 
Так, Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 року у справі № 133/476/15-а чітко зазначив, що у разі коли особі було призначено пенсію за вислугу років за Законом № 1788-ХІІ, а згодом вона виявила бажання отримувати пенсію за віком за Законом № 1058-IV, має місце саме призначення нового виду пенсії, а не переведення. 
Оскільки Закон №1788-XII та Закон №1058-IV є різними законами, то правила частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV щодо незмінності показника середньої заробітної плати не можуть поширюватися на ці відносини.
Крім того, аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі №495/620/17, від 10.04.2019 року у справі №211/1898/17, від 15.05.2019 року у справі №504/503/17, від 31.07.2019 року у справі №720/208/17 та від 18.08.2020 року у справі №263/6611/17. 
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що робить наведені підходи обов`язковими для застосування у цій справі.
З огляду на викладене, при обчисленні розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 24.02.2026 року, відповідач був зобов`язаний застосувати положення частини другої статті 40 Закону №1058-IV та вирахувати заробітну плату із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - тобто за 2023, 2024 та 2025 роки.
Доводи ГУ ПФУ у Львівській області про те, що розмір пенсії за вислугу років позивача раніше розраховувався за формулою солідарної системи, суд вважає неспроможними, оскільки сам факт застосування технічного математичного інструменту статей 27, 28 Закону № 1058-IV не змінює нормативно-правової бази призначення попередньої пенсії, яка визначалася Законом № 1788-XII. Математичний алгоритм обчислення суми виплати не може підміняти собою юридичну першооснову виникнення та реалізації права на конкретний вид пенсії.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та розсудливо. Дії ГУ ПФУ у Львівській області вказаним критеріям не відповідають, оскільки порушують законні соціальні гарантії позивача.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання провести перерахунок виплати з 24.02.2026 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2023– 2025 роки є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 19, 72-77, 90, 139, 241– 246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2023, 2024 та 2025 роки.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (за 2023, 2024 та 2025 роки), починаючи з 24.02.2026, з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1065,00 грн (одна тисяча шістдесят п`ять гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 21 липня 2026 року.
Суддя О.І. Коморний