ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 760/11967/24
провадження № 61-2582св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року у складі судді Кицюк В. С. та на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 
2026 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Музичко С. Г., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-капітал») звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 250,00 грн та судові витрати.
Короткий зміст рішення районного суду
2. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва 
від 24 лютого 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» заборгованість у розмірі 59 250,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Короткий зміст ухвал районного суду 
3. 11 липня 2025 року та 14 липня 2025 року ОСОБА_1 , шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернувся до районного суду із заявами про перегляд заочного рішення.
4. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 
2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у зазначеній справі залишено без руху та запропоновано заявникові сплатити судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення, а також надати докази на підтвердження того, що він ознайомився із заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року саме 07 липня 2025 року.
5. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 
2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі повернуто з усіма додатками.
6. Повертаючи заяву про перегляд заочного рішення відповідачеві, районний суд мотивував своє рішення тим, що заявник не виконав вимоги ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2025 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху.
7. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 
2025 року виправлено описку у заочному рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зазначено по всьому тексту рішення правильні дані відповідача « ОСОБА_1 ». Виправлено помилку у виконавчих листах, виданих 23 червня 2025 року Солом`янським районним судом міста Києва у цивільній справі №760/11967/24 за позовом ТОВ «ФК «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зазначено правильні дані боржника « ОСОБА_1 ».
8. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 
2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
9. 27 серпня 2025 року ОСОБА_1 шляхом формування документа 
у системі «Електронний суд» повторно звернувся до районного суду із заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва 
від 24 лютого 2025 року.
10. У заяві відповідач зазначив, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає поновленню, оскільки про існування цього рішення йому стало відомо лише 07 липня 2025 року. При цьому відповідач уже вчиняв дії, спрямовані на його оскарження, зокрема 11 та 14 липня 2025 року звертався до суду із відповідними заявами. Крім того, заява від 14 липня 2025 року відображається в системі «Електронний суд» зі статусом «зареєстровано», що, на переконання заявника, створювало стан правової невизначеності.
11. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 
2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 21 січня 2026 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення 
у справі залишено без розгляду.
12. Залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, районний суд, із висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що заявник пропустив строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а подане ним клопотання про поновлення цього строку не містило жодних поважних причин його пропуску. Крім того, заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві.
13. Відтак, на переконання районного суду, висновки якого було підтримано судом апеляційної інстанції, з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення, про перегляд якого звернувся відповідач, ухвалено 24 лютого 2025 року. 
11 та 14 липня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надходили заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, які ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року було повернуто заявникові разом із доданими до них документами. Відповідно до довідки про доставку електронного документа зазначену ухвалу було доставлено до електронного кабінету відповідача 25 липня 2025 року. Водночас із повторною заявою про перегляд заочного рішення відповідач звернувся лише 27 серпня 2025 року, тобто після спливу строку, передбаченого частинами другою, третьою статті 284 ЦПК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
14. У березні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1  на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у вказаній справі.
15. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 02 березня 2026 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 760/11967/24 визначено Тітова М. Ю., судді, які входять до складу колегії: Зайцев А. Ю., Коротенко Є. В.
16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
17. Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2026 року на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Зайцева А. Ю. призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю.
18. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2026 року суддею-доповідачем для розгляду справи 
№ 760/11967/24 визначено Сакару Н. Ю., судді, які входять до складу колегії: 
Осіян О. М., Сердюк В. В.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19. У касаційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження про перегляд заочного рішення у справі.
20. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.
21. На переконання ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, не врахували, що заочне рішення від 24 лютого 2025 року було ухвалене щодо іншої особи - ОСОБА_2 . У зв`язку із цим заявник касаційної скарги вважає, що до постановлення ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року про виправлення описки заочне рішення стосувалося іншого суб`єкта цивільних правовідносин, а тому суд апеляційної інстанції безпідставно обчислював строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення з 25 липня 2025 року, тобто з дати повернення первісної заяви з технічних підстав. 
22. При цьому заявник вказує, що в цей період він узагалі не був належним боржником за виконавчими документами, а тому суди попередніх інстанцій не мали підстав вимагати від нього дотримання строку на оскарження рішення, яке до 13 серпня 2025 року було ухвалене щодо іншої особи.
23. Відтак, як зауважує ОСОБА_1 , строк на подання заяви про перегляд заочного рішення об`єктивно міг розпочатися лише з дати постановлення ухвали про виправлення ідентифікаційних даних у заочному рішенні, тобто 
з 13 серпня 2025 року. 
24. На переконання заявника, звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення 26 серпня 2025 року, тобто через 12 днів після постановлення зазначеної ухвали, свідчить про дотримання встановленого законом строку на подання такої заяви.
25. Крім того, заявник зазначає, що районний суд не розглянув його заяву про перегляд заочного рішення, подану через систему «Електронний суд» 14 липня 2025 року.
26. При цьому, на переконання заявника, дії районного суду містять ознаки цілеспрямованого створення перешкод у доступі до правосуддя, оскільки, постановивши ухвалу від 18 липня 2025 року про залишення першої заяви про перегляд заочного рішення без руху, суд установив строк для усунення недоліків, який не міг перевищувати два дні з дня отримання копії цієї ухвали.
27. Більше того зауважує, що відмова у розгляді заяви з посиланням на пропуск строку за обставин очевидних і грубих помилок самого суду становить прояв надмірного формалізму та порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28. Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року позов 
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 250,00 грн та сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн.
29. Вперше із заявою про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_1 звернувся до суду 11 липня 2025 року та 14 липня 2025 року через систему «Електронний суд».
30. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 
2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у зазначеній справі залишено без руху та запропоновано заявникові сплатити судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення, а також надати докази на підтвердження ознайомлення зі змістом заочного рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року саме 07 липня 2025 року.
31. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 
2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суд від 24 лютого 2025 року повернуто заявникові у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення зави без руху.
32. Згідно довідки про доставку електронного документа копія вищевказаної ухвали від 25 липня 2025 року доставлено до електронного кабінета 
ОСОБА_1 25 липня 2025 року.
33. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 
2025 року виправлено описку у заочному рішенні від 24 лютого 2025 року та правильно вказано дані відповідача « ОСОБА_1 ». Виправлено помилку у виконавчих листах, виданих 23 червня 2025 року Солом`янським районним судом міста Києва у цивільній справі №760/11967/24, та зазначено правильні дані боржника « ОСОБА_1 ».
34. 26 серпня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до районного суду з заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року, в якій порушив питання про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки про існування цього заочного рішення йому стало відомо лише 
07 липня 2025 року після накладення арешту на його банківський рахунок.
Позиція Верховного Суду
35. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
36. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
37. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
38. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
39. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
40. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
41. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
42. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
43. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
44. Предметом касаційного перегляду є ухвала районного суду про залишення без розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення 
у справі у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду із зазначеною заявою, а також постанова суду апеляційної інстанції, ухвалена за результатами її апеляційного перегляду.
45. Порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, а також порядок його перегляду й оскарження визначено Главою 11 Розділу III ЦПК України «Заочний розгляд справи».
46. Порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення, своєю чергою, врегульовано змістом статті 284 ЦПК України, відповідно до частини першої - четвертої якої заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
47. Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій, своєю чергою, передбачені змістом статті 126 ЦПК України, відповідно до частини першої якої із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається 
в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.
48. Окремо ЦПК України передбачає наслідки подачі документів після закінчення процесуальних строків. 
49. Відтак, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
50. При цьому норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним 
у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними. Таким чином, підлягає застосуванню положення статті 126 ЦПК України.
51. Таким чином, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням, якщо визнає причини пропуску строку поважними.
52. У разі пропуску строку звернення до суду заявник має обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку.
53. Поважними причинами пропуску строку, своєю чергою, є причини, які не залежать від волі заявника та виключають (ускладнюють) можливість його звернення до суду із заявою у визначений законом строк.
54. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження хоча перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, заява № 8371/02).
55. Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.
56. Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.
57. Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.
58. Відтак, як установили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із заявами про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року, у яких порушував питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи його тим, що про існування заочного рішення суду він дізнався лише 07 липня 2025 року після блокування (арешту) його банківських рахунків.
59. При цьому вперше подану заяву було повернуто заявникові у зв`язку з неусуненням недоліків заяви про перегляд заочного рішення, тобто з причин, що залежали від самого заявника.
60. Таким чином, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що заявник, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилався на те, що про існування заочного рішення суду йому стало відомо 07 липня 2025 року, однак повторно звернувся до суду із заявою про його перегляд лише 26 серпня 2025 року, не навівши причин, які могли б бути визнані поважними для пропуску цього строку, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24).
61. При цьому колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на те, що лише після виправлення описок у судовому рішенні та виконавчому документі, виданому на його виконання, заявникові стало достовірно відомо, що заочне рішення було ухвалене саме щодо нього, оскільки саме по собі виправлення описок не свідчить про зміну суб`єктного складу учасників справи. Крім того, зазначення у резолютивній частині заочного рішення реєстраційного номера облікової картки платника податків (РНОКПП) відповідача давало можливість однозначно ідентифікувати особу, щодо якої ухвалено рішення.
62. Також колегія суддів враховує, що подаючи заяву про перегляд заочного рішення, відповідач визнавав, що вказане заочне рішення було ухвалене щодо нього як сторони у справі й у рішенні суду допущена помилка щодо написання його по-батькові, а саме мало бути замість « ОСОБА_3 » зазначено « ОСОБА_4 » (Т.1, а.с.87). 
63. 02 серпня 2025 року ним також була подана заява про визнання виконавчого листа № 760/11967/24, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 23 червня 2025 року на виконання вищезгаданого заочного рішення, таким, що не підлягає виконанню, з підстав допущення вищезазначеної помилки у написанні його по-батькові.
64. При цьому у клопотаннях про поновлення строку заявник чітко зазначив, що про існування судового рішення та його зміст йому стало відомо 07 липня 2025 року і вищевказаним доводам була надана відповідна оцінка у змісті оскаржуваних судових рішень.
65. Таким чином відповідач, подаючи вищевказану заяву фактично визнавав, що заочне рішення, хоча й з допущеною помилкою, було ухвалене щодо нього, 
а відтак, про його існування він дізнався 07 липня 2025 року.
66. Додатково колегія суддів зауважує, що посилання касаційної скарги на те, що районний суд не розглянув заяву про перегляд заочного рішення, подану 
14 липня 2025 року, спростовуються прохальною частиною цієї заяви, відповідно до якої заявник просив розглянути її як таку, що подається на заміну первинно поданої 11 липня 2025 року заяви, оформленої через систему «Електронний суд».
67. Відтак доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
68. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
69. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
70. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
71. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
72. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 
2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк