ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
10 вересня 2026 року | Справа № 280/4938/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (надалі – відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та доплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні - у розмірі - 95 384,91грн;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», належну доплату одноразової грошової допомоги при звільненні - у розмірі - 95 384,91грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач приймав участь в антитерористичній операції, у зв`язку із чим отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 03.11.2023. 22.02.2026 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №163 Позивача було виключено зі списків частини, однак не проведено повного розрахунку, а саме невиплачена в повному розмірі одноразову грошову допомогу при звільнені. 23.03.2026 та 06.04.2026 позивачем через адвоката на адресу військової частини було подано відповідні запити. Однак у відповідь на запит отримано лише довідки про розмір грошового забезпечення, однак належної доплати не проведено. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №163 встановлено, що на момент виключення Позивача зі списків частини було встановлено вислугу в календарному обчисленні 11 років 09 місяців 28 днів, в пільговому обчислені 18 років 02 місяці 09 днів. Відповідно до інформації зазначеній довідці про розмір грошового забезпечення за 2025-2026 роки від 26.03.2026 №1472/27855/2 Позивачу в лютому 2026 року при звільненні виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 60588,60 грн, а розмір грошового забезпечення за останній повний місяць проходження військової служби (січень 2026 року) без урахування додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн становив – 28358,82 грн. Позивач вважає, що йому мала бути виплачена одноразова грошова допомога при звільнені в розмірі 155 973,51 грн (28358,82 грн. х 50% х 11 років) (недоплачено 155 973,51 грн. - 60588,60 грн = 95 384,91грн.). Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 25 травня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.
Ухвалою суду від 17 серпня 2026 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази по справі, а саме: належним чином засвідчену копію наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 19.02.2026 №37 у частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової служби; розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 при виключенні зі списків особового складу в сумі 60 588,60 грн, із зазначенням: розміру місячного грошового забезпечення; всіх складових грошового забезпечення; кількості повних календарних років служби, врахованих при розрахунку; періоду (дати початку та закінчення служби), за який здійснено виплату; пояснення щодо підстав визначення саме 4 повних календарних років служби; належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №163 визначено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 4 повних календарних роки служби; відомості про всі періоди проходження ОСОБА_1 військової служби, дату та підстави останнього зарахування на військову службу, обставини попередніх звільнень, а також відомості щодо набуття та реалізації ним права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні.
31 серпня 2026 року на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані документи та відзив на позовну заяву. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, в обґрунтування заперечень зазначив, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абз. 23 п.п. 3 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII). Згідно з пунктом 7 розділу XXXII Порядку №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Вказує, що військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Водночас, статтею 15 Закону № 2011-XII та пунктом 7 розділу XXXII Порядку №260 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як-то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №163 встановлено, що на момент виключення позивача зі списків частини його вислуга в календарному обчисленні складає 11 років 09 місяців 28 днів, в пільговому обчислені 18 років 02 місяці 09 днів. При поступленні на військову службу у військову частину НОМЕР_1 позивач не надав наказу з інформацією про виплату/невиплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні з останнього місця служби, тому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №163 встановлено, що відповідно до пункту 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачу належить виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення тільки за 4 (чотири) останні роки служби у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до Довідки про розмір грошового забезпечення за 2025-2026 роки від 26.03.2026 № 1472/27855/2, при повторному звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу в лютому 2026 року була виплачена одноразова грошова допомога за 4 (чотири) повних календарних роки служби в розмірі – 60588,60 грн. Позивачем не надано належних доказів що при попередньому звільненні з військової служби він не отримував грошової допомоги передбаченої абз. 23 п.п. 3 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а значить відповідач виплачуючи позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні тільки за останні 4 повні календарні роки служби, діяв правомірно. Якщо позивач звернеться до військової частини НОМЕР_1 в порядку досудового врегулювання спору та надасть необхідні документи про виплату/невиплату одноразової грошової допомоги при звільненні з попереднього місця служби, розмір виплати одноразової грошової допомоги передбачений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 № 163, може бути переглянутий. Отже, доводи позивача про те, що відповідач при його звільненні з військової служби 22.02.2026 здійснив нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у заниженому розмірі є необґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 03.10.2023 №276, майора ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №155 від 24.09.2023 на посаду заступника командира 1 стрілецької роботи 3 морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_5 , який прибув з військової частини НОМЕР_1 з 03.10.2023 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Вислуга років станом на 03.10.2023 становить: календарна – 09 років 05 місяців 09 днів, пільгова – 03 роки 00 місяці 00 днів, загальна – 12 років 05 місяців 09 днів. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 18.03.2024 №78, майора ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №37 від 12.03.2024 на посаду офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_5 , вважати таким, що з 18.03.2024 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 24.10.2024 №298, майора ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №234 від 19.10.2024 на посаду начальника групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_5 , вважати таким, що з 24.10.2024 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 18.12.2024 №353, майора ОСОБА_1 вважати таким, що 18.12.2024 справи та посаду здав і вибув зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення націонаольної безпеки і оборни, відсічі і стримування агресії російськовї федерації, з місця виконання завдань за призначенням для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_6 . З 18.12.2024 виключено майора ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та знято з усіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 18.12.2024 становить: календарна – 10 років 07 місяців 24 дні, пільгова – 03 роки 00 місяців 00 днів, загальна – 13 років 07 місяців 24 дні. 
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 02.05.2025 №122, вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків: до військової частини НОМЕР_5 , в місце виконання завдань за призначенням, та включені до складу сил і засобів ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з метою здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в першому ешелоні оборони: майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 22.04.2025 №84 на посаду заступника командира 1 стрілецької роти психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_5 , який прибув з військової частини НОМЕР_8 АДРЕСА_1 , з 02.05.2025 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, вважати таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Вислуга років станом на 02.05.2025 становить: календарна - 11 років, 00 місяців, 08 днів, пільгова - 03 роки, 00 місяців, 00 днів, загальна- 14 років, 00 місяців, 08 днів.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 14.05.2025 №134, майора ОСОБА_1 , заступника командира 1 стрілецької роти психологічної підтримки персоналу, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 13.05.2025 №987 на посаду заступника командира роти вогневої підтримки з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_5 , вважати таким, що з 14.05.2025 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 30.07.2025 №211 майора ОСОБА_1 заступника командира роти з психологічної підтримки персоналу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24.07.2025 №151 на посаду заступника командира 11 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_9 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з переформуванням військової частини НОМЕР_5 вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби військової частини НОМЕР_1 . З 30.07.2025 виключений зі списків особового складу. Вислуга років станом на 30.07.2025 становить: в календарному обчисленні - 11 років 03 місяців 06 днів, в пільговому обчисленні - 17років 01 місяць 16 днів. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2025 №222 майора ОСОБА_1 заступника командира роти з психологічної підтримки персоналу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24.07.2025 №151 на посаду заступника командира 11 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_9 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, з 31.07.2025 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. Вислуга років станом на 31.07.2025 становить: в календарному обчисленні - 11 років 03 місяців 07 днів, в пільговому обчисленні - 17років 01 місяць 17 днів. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2026 №163 майора ОСОБА_1 заступника командира роти з психологічної підтримки персоналу 10 стрілецької роти НОМЕР_9 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 19 лютого 2026 року №37, з військової служби у відставку відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі), вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
З 22 лютого 2026 року виключено майора ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2026 №163 встановлено, що на момент виключення позивача зі списків частини його вислуга в календарному обчисленні складає 11 років 09 місяців 28 днів, в пільговому обчислені 18 років 03 місяці 00 днів. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2026 №163 передбачено виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 повних календарних роки служби.
Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 20.08.2026 №1472/27/2355, при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу в лютому 2026 року була виплачена одноразова грошова допомога за 4 (чотири) повних календарних роки служби в розмірі – 60588,60 грн.
Позивач вважає, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги відповідач повинен був урахувати 11 повних календарних років його військової служби.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та доплати одноразової грошової допомоги при звільненні - у розмірі - 95 384,91грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії в економічній, соціальній, політичній сферах визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII). 
Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктами 2 та 3 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Згідно підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII: військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: за віком.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Відповідно до пункту 1 Розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра борони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з пунктом 7 розділу XXXII Порядку №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з пунктом 8 Розділу ХХХІІ Порядку №260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами).
Абзацами 1, 2 п. 1 Постанови № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.
Відповідно до абзацу 8 пункту 10 Постанови №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому цього пункту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-XII.
Згідно із абзацом 10 пункту 10 Постанови № 393, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Як було зазначено вище, Закон №2011-XII містить спеціальне правило щодо визначення періоду служби для обчислення такої допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби.
Так, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Отже, законодавець пов`язує можливість врахування при повторному звільненні періоду військової служби, що передував попередньому звільненню, не з фактом виплати або невиплати коштів при такому звільненні, а з тим, чи набув військовослужбовець право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні.
Таким чином, для правильного вирішення питання про кількість повних календарних років, за які позивачу належить виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні 22.02.2026, значимими є обставини щодо дати та підстав його попереднього звільнення з військової служби, дати останнього зарахування на військову службу після такого звільнення, а також набуття чи ненабуття ним при попередньому звільненні права на одноразову грошову допомогу.
Отже, для визначення періоду, за який виплачується грошова допомога, визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №340/618/21, від 17.11.2022 у справі №580/388/21.
У Постанові від 17.04.2022 № 440/1620/19 Верховного Суду палати Касаційного адміністративного суду, суд висловив позицію, що «факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, відповідно до частини другої статті 15 Закону N 2011-XII є ключовим при вирішенні питання зарахування/не зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби та без встановлення якого надати оцінку правомірності внесених відповідачем змін оскаржуваним наказом до періоду нарахування одноразової грошової допомоги позивачу не можливо».
При цьому суд звертає увагу, що поняття останнє зарахування на військову службу не є тотожним поняттю зарахування військовослужбовця до списків особового складу військової частини у зв`язку з його переміщенням для подальшого проходження військової служби.
Переміщення військовослужбовця між військовими частинами без звільнення з військової служби не перериває проходження ним військової служби та, відповідно, не може вважатися новим зарахуванням на військову службу у розумінні положень пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII.
Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №163 визначено загальну календарну вислугу позивача на дату виключення зі списків особового складу – 11 років 09 місяців 28 днів, водночас одноразову грошову допомогу визначено до виплати за 4 повних календарних роки служби.
Обґрунтовуючи правомірність такого розрахунку, відповідач у відзиві зазначає наступне: «… при поступленні на військову службу у військову частину НОМЕР_1 позивач не надав наказу з інформацією про виплату/невиплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні з останнього місця служби, тому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №163 встановлено, що відповідно до пункту 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачу належить виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення тільки за 4 (чотири) останні роки служби у військовій частині НОМЕР_1 . …».
Таким чином, на час прийняття рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги за 4 повних календарних роки відповідач не мав відомостей, які б достовірно підтверджували факт набуття позивачем права на одноразову грошову допомогу при попередньому звільненні.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що у разі надання позивачем документів про виплату/невиплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні визначений наказом від 22.02.2026 №163 розмір виплати може бути переглянутий.
Наведене свідчить про те, що визначення відповідачем 4 повних календарних років служби здійснено без остаточного встановлення юридично значимих обставин, від яких відповідно до Закону №2011-XII безпосередньо залежить період, що підлягає врахуванню при розрахунку одноразової грошової допомоги.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що саме на позивача покладається обов`язок довести факт неотримання ним одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні.
За правилами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відтак, оскільки відповідач визначив у наказі від 22.02.2026 №163 кількість повних календарних років служби, за які підлягала виплаті одноразова грошова допомога, саме на відповідача покладено обов`язок довести наявність фактичних та правових підстав для визначення такого періоду.
При цьому ухвалою суду від 17.08.2026 витребувано у відповідача докази по справі, зокрема, відомості про всі періоди проходження позивачем військової служби, дату та підстави останнього зарахування на військову службу, обставини попередніх звільнень, а також відомості щодо набуття та реалізації ним права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні.
Однак, надані відповідачем документи не містять належних та достатніх доказів, які б дозволяли встановити дату та підставу попереднього звільнення позивача з військової служби, факт набуття ним при такому звільненні права на одноразову грошову допомогу.
Водночас матеріали справи містять відомості про проходження позивачем військової служби у різних військових частинах, його переміщення між ними. При цьому переміщення позивача між військовими частинами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_8 та НОМЕР_1 не свідчать про його звільнення з військової служби та нове зарахування на військову службу. Обставина проходження позивачем служби у Військовій частині НОМЕР_1 протягом певного періоду не може бути правовою підставою для визначення саме 4 календарних років, за які йому належить одноразова грошова допомога.
Разом із тим суд не погоджується з доводами позивача про безумовну необхідність обчислення одноразової грошової допомоги виходячи з 11 повних календарних років його військової служби.
Як зазначено вище, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Матеріали справи не містять достатніх доказів, які б дозволяли суду достовірно встановити відповідні обставини та, як наслідок, самостійно визначити, що до розрахунку одноразової грошової допомоги позивача підлягають включенню саме 11 повних календарних років його служби.
Водночас наведене не спростовує встановленої судом протиправності визначення відповідачем допомоги за 4 повних календарних роки без належного встановлення обставин, які відповідно до Закону №2011-XII визначають період календарної служби, що має бути врахований при її обчисленні.
Суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У спірних правовідносинах відповідачем не було дотримано критерію обґрунтованості, оскільки кількість календарних років служби, за які позивачу виплачено одноразову грошову допомогу, визначена без встановлення юридично значимих обставин.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з 4 повних календарних років служби та зобов`язання відповідача повторно здійснити визначення належного позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням дати останнього зарахування позивача на військову службу після попереднього звільнення, підстав попереднього звільнення та обставин набуття чи ненабуття ним права на одноразову грошову допомогу при такому звільненні, відповідно до вимог Закону №2011-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та фактично виплаченої суми 60 588,60 грн.
При цьому у разі встановлення, що при попередньому звільненні позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідач при повторному розрахунку зобов`язаний врахувати відповідний період попередньої календарної служби позивача. Натомість у разі встановлення факту набуття ним такого права період служби до останнього зарахування на військову службу після попереднього звільнення до розрахунку включенню не підлягає.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково. 
Інші доводи та заперечення сторін не спростовують наведених висновків суду та не впливають на результат вирішення спору.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.
При зверненні до суду з цим позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відтак питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору судом не розглядається. Інші судові витрати позивачем не заявлено.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби виходячи з 4 (чотирьох) повних календарних років служби без урахування вимог статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити повторно розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби та визначити кількість повних календарних років служби, що підлягають врахуванню відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова