Справа № 589/1452/21 
Провадження № 2/589/797/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року | м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого - судді Прачук О.В.,
з участю секретаря судового засідання – Антошко Т.А.,
представника позивача – адвоката Вісляєвої Л.В., 
представника відповідача – адвоката Стретович І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
- про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 13 квітня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На момент звернення до суду сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а сімейні відносини між ними фактично припинені. У шлюбі за спільні кошти подружжям було придбано автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Зазначений автомобіль було придбано 28 листопада 2019 року на підставі договору лізингу, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк». Документи щодо придбання автомобіля знаходяться у відповідача, оскільки саме вона займалася оформленням правочину. За твердженням позивача, кошти на придбання автомобіля сплачувалися ним шляхом перерахування коштів на особисту банківську картку відповідача, з якої остання здійснювала лізингові платежі. Наприкінці 2020 року договір лізингу було виконано в повному обсязі, після чого автомобіль зареєстрували на ім`я відповідача. Надалі транспортним засобом користувалася виключно відповідач. У березні 2021 року позивач дізнався, що 31 січня 2021 року автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, був знятий з реєстрації та відчужений відповідачем третій особі без його згоди. Позивач зазначає, що відповідач не мала наміру ділити отримані від продажу автомобіля кошти та розпорядилася ними на власний розсуд, не в інтересах сім`ї. Оскільки спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а витребувати його від добросовісного набувача на даний час неможливо, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля у розмірі 172 200 грн, а також понесені судові витрати.
20 липня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача — адвоката Ветохи А.С. на позовну заяву за змістом якого, заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що спірний автомобіль дійсно був придбаний сторонами у шлюбі. Водночас у жовтні 2020 року внаслідок сильних опадів у місті Києві автомобіль був значно пошкоджений через затоплення дощовими водами. З огляду на це, відповідач вважає заявлений позивачем розмір компенсації завищеним. На підтвердження своїх доводів вона посилається на попередній наряд-замовлення № ПЕ-К000316 від 02 червня 2021 року, виданий ФОП ОСОБА_3 , згідно з яким вартість ремонтних робіт автомобіля становить 139 860 грн. На думку відповідача, внаслідок отриманих пошкоджень ринкова вартість автомобіля суттєво зменшилася.
26 липня 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що сторона позивача не заперечує факт підтоплення автомобіля внаслідок зливи. Разом з тим, за твердженням позивача, до салону транспортного засобу потрапила лише незначна кількість дощової води, що спричинило вихід з ладу окремих приладів та агрегатів. Після цього автомобіль був повністю відремонтований за спільні кошти подружжя та у грудні 2020 року приведений у належний технічний стан. Позивач зазначає, що 19 жовтня 2020 року автомобіль було передано на ремонт до СТО «АвтоСтОп Жуляни» за адресою: м. Київ, вул. Садова, 56. Відповідно до замовлення-наряду № ЖУ00-007606 від 19.10.2020 вартість ремонтних робіт склала 46 585 грн. Оскільки після завершення ремонту автомобіль зі станції технічного обслуговування забирала відповідач, підписаний акт виконаних робіт та оригінал замовлення-наряду, за твердженням позивача, знаходяться саме у неї. Крім того, представник позивача вважає, що наданий відповідачем попередній наряд-замовлення від 02.06.2021 має ознаки недостовірності, оскільки автомобіль був проданий ще у січні 2021 року, тоді як зазначений документ складено вже після відчуження автомобіля та після отримання відповідачем позову про поділ майна подружжя. Також позивач звертає увагу на те, що відповідач не надала жодних доказів фактичного виконання чи оплати ремонтних робіт, зазначених у цьому документі. На думку позивача, подання такого наряду-замовлення має на меті штучне заниження вартості автомобіля та розміру належної йому компенсації. У зв`язку з цим позивач вважає, що автомобіль був відчужений за суму не менше 344 400 грн, а тому заявлений ним розмір компенсації є обґрунтованим.
У судовому засіданні представник позивача — адвокат Вісляєва Л.В. позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що вартість автомобіля, зазначена у договорі купівлі-продажу від 31.01.2021, була навмисно занижена з метою зменшення податкових зобов`язань, оскільки така ціна не відповідає реальній ринковій вартості автомобіля.
Представник відповідача — адвокат Стретович І.С. зазначила, що розрахунок вартості автомобіля, наведений позивачем, ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджений належними і допустимими доказами. За словами представника відповідача, ціна автомобіля, зазначена у договорі купівлі-продажу, є реальною та відповідає його фактичній вартості на момент відчуження, оскільки продаж здійснювався через Територіальний сервісний центр МВС № 8046 РСЦ МВС у місті Києві, де транспортний засіб був оглянутий та оцінений відповідними спеціалістами. Також представник відповідача зазначила, що позивач не надав жодних належних доказів, які б спростовували вартість автомобіля, зазначену у договорі купівлі-продажу.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та всебічно оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 квітня 2016 року, який зареєстрований на території Арабської Республіки Єгипет за актовим записом № 1831 (т. 1, а.с. 43-44, 45-46).
Відповідно до статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності – правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один із подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого – правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с. 74) та копії посвідки на постійне проживання позивача (а.с. 40-41), подружжя мало спільне місце проживання на території України. За таких обставин правові наслідки шлюбу між сторонами підлягають визначенню відповідно до законодавства України.
Судом встановлено, що у шлюбі сторонами було придбано автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Право власності на вказаний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем та набуте на підставі договору лізингу. Зазначені обставини сторонами визнаються.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, законодавцем встановлено презумпцію спільності майна, набутого під час шлюбу. Відтак дружина чи чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності щодо майна, придбаного у період шлюбу, оскільки таке майно в силу закону вважається спільним.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.
Разом з тим судом встановлено, що 31 січня 2021 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, відповідач ОСОБА_2 як титульний власник транспортного засобу відчужила автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 2, а.с. 20, 53).
Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, позивач не був повідомлений про намір відчуження спірного автомобіля, а його згода на укладення відповідного правочину відповідачем не отримувалася.
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Так, домовленості про поділ спільного майна сторони не дійшли.
Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу, сторони не укладали.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Слід зауважити, що транспортний засіб є неподільною річчю, більш того такий вибув із власності сторін.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
За змістом ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи ч. 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) треба розуміти так:
(а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст. 365 ЦК заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації);
(б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
Крім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.
При цьому, факт відсутності у відповідача коштів для одноразової виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини спільного автомобіля.
Визначаючи вартість спірного майна, суд бере до уваги, що жодною зі сторін не надано висновку експерта чи спеціаліста щодо ринкової вартості автомобіля на момент його відчуження.
Хоча факт затоплення автомобіля та завдання йому певних пошкоджень визнається обома сторонами, належних та допустимих доказів фактичного проведення відновлювального ремонту, його обсягу та вартості жодною зі сторін суду не надано.
Суд також враховує, що відповідно до вимог статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилаючись на те, що фактична вартість спірного автомобіля була істотно вищою за ціну, зазначену у договорі купівлі-продажу, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів.
При цьому суд не бере до уваги надані позивачем оголошення про продаж аналогічних транспортних засобів, оскільки такі відомості не можуть достовірно свідчити про фактичну ринкову вартість саме спірного автомобіля. Залежно від технічного стану, пробігу, комплектації, наявних пошкоджень та інших індивідуальних характеристик вартість навіть однотипних транспортних засобів може істотно відрізнятися.
За таких обставин єдиним належним доказом, який містить відомості про вартість автомобіля на момент його відчуження, є договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8046/2021/2414088, відповідно до якого сторони правочину погодили ціну автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 126 600 грн.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. За відсутності належних доказів протилежного суд не вбачає підстав ставити під сумнів погоджену сторонами договору купівлі-продажу вартість транспортного засобу.
Самі по собі твердження позивача про заниження сторонами договору вартості транспортного засобу не є доказом недостовірності ціни, визначеної у договорі. 
Таким чином, суд визначає вартість спірного автомобіля у розмірі 126 600 грн, а розмір належної позивачу компенсації вартості 1/2 частини спільного майна — у сумі 63 300 грн. Відтак, позов підлягає задоволенню частково.
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, згідно квитанції про сплату № 17275 (а.с.1) позивачем було сплачено 1 720,00 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 172 200 грн, і судом такий позов задоволено частково на суму 63 300 грн, що складає 36,76 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 632,27 грн (1720 грн. х 36,76 %).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:

Позов – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» 2012 року випуску, державний реєстраційний номер – НОМЕР_3 , номер кузова – НОМЕР_2 у розмірі 63 300 грн 00 к.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого при подачі позову судового збору пропорційно до обсягу задоволених вимог в розмірі 632 грн 27 к.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області        О.В.Прачук