ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 569/9419/17
провадження № 51-3745км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги особи, кримінальне провадження стосовно якої закрито, ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016180010004699 від 08 липня 2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодне Тячівського району Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України(далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до обставин, детально наведених у вироку, 08 липня 2016 року близько 16:00 в ході проведення працівниками поліції обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , до вхідних дверей квартири підійшов ОСОБА_6 та з метою перешкоджання його проведення та недопущення працівників поліції до квартири, діючи умисно, вчинив активну фізичну протидію, що виразилося у тому, що він дістав з-під сорочки короткоствольну вогнепальну зброю - пристрій (пістолет) моделі «ВІЙ» та повідомив, що буде стріляти, направивши ствол пістолету в бік оперуповноваженого УЗЕ в Рівненській області ДЗЕ НП України майора поліції ОСОБА_8 , чим створив небезпеку для життя працівника поліції.
Після чого ОСОБА_6 , діючи умисно, вчинив опір працівникові правоохоронного органу, що виразилося в тому, що він перешкоджав законному застосуванню фізичної сили оперуповноваженим ОСОБА_8 , який намагався забрати в нього пістолет, вступив в фізичну боротьбу із зазначеним працівником поліції, здійснюючи активну фізичну протидію останньому, та під час боротьби здійснив чотири постріли з пістолету в різні напрямки.
Крім того, 08 липня 2016 року близько 16:00, ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі загального користування біля вищезазначеної квартири, з метою перешкоджання працівникові поліції виконувати свої службові обов`язки, під час вчинення опору працівникові правоохоронного органу, вагою тіла натиснув на лівий колінний суглоб ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 23 квітня 2024 року апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнив частково, апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення. Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року щодо залишення цивільного позову потерпілого без розгляду - скасував і в цій частині направив справу на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишив без змін.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 15 січня 2025 рокукасаційну скаргу захисника   ОСОБА_9 задовольнила частково.Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року стосовно  ОСОБА_6 скасувала і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 22 травня 2025 року апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнив частково, апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення. Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року щодо залишення цивільного позову потерпілого без розгляду - скасував і в цій частині направив справу на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишив без змін.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 26 листопада 2025 року касаційну скаргу захисника  ОСОБА_7 задовольнила частково. Ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 травня 2025 року стосовно  ОСОБА_6 скасувала і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2026 року скасував вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року, звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК Україна, та закрив кримінальне провадження на підставі ст. 417 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційних скаргах  ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначають, що апеляційний суд:
? вирішуючи питання про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не врахував практику Верховного Суду та безпідставно встановив у своєму рішенні факт вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень. Зауважують, що цей суд не переходив до розгляду справи по суті;
? з одного боку скасував обвинувальний вирок місцевого суду, а з іншого боку визнав ОСОБА_6 винуватим, чим допустив суперечності;
? порушив презумпцію невинуватості, адже не звернув увагу на те, що ОСОБА_6 свою вину не визнавав і що стосовно нього відсутній вирок, який набрав законної сили. Разом з тим, визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, не виконав вказівки Верховного Суду в цій справі;
? не роз`яснив, що закриття провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, а також наслідки такого закриття, зокрема, преюдиційність встановлених у рішенні обставин, права потерпілого звернутися з цивільним позовом про відшкодування шкоди та можливість заперечувати щодо закриття з цих підстав;
? постановив ухвалу, яка не відповідає статтям 370 та 419 КПК України.
Письмові заперечення від інших учасників кримінального провадження на касаційну скаргу захисника до Верховного Суду не надходили.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор щодо задоволення касаційної скарги заперечував та уважав її доводи безпідставними.
Решту учасників справи було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак в судове засідання вони не з`явилися. На адресу Суду від особи, кримінальне провадження стосовно якої закрито, та його захисника надійшло клопотання про здійснення касаційного розгляду за їхньої відсутності.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412 - 414 КПК України.
За положеннями ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з поданої касаційної скарги, доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 фактично зводяться до того, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК Україна, не врахував практику Верховного Суду та безпідставно встановив у своєму рішенні без повного судового розгляду, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України. Цей суд не роз`яснив останньому, що закриття провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, а також наслідки такого закриття, зокрема, преюдиційність встановлених у рішенні обставин та права потерпілого звернутися до ОСОБА_6 з цивільним позовом про відшкодування шкоди.
Так, звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.
Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Чинна ч. 1 ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ст. 285 КПК України).
Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК України).
Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
У той же час, як убачається зі змісту технічного запису судового засідання від 21 квітня 2026 року, суд апеляційної інстанції після оголошення складу суду і роз`яснення права відводу повідомив учасникам кримінального провадження, що відповідно до ст. 49 КК України в обвинуваченого ОСОБА_6 є право звернутися до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Цей суд додатково пояснив останньому, що таке клопотання буде розглянуте судом невідкладно, звільнення за вказаною підставою не пов`язане з визнанням ним своєї вини, у цьому разі цивільний позов залишається без розгляду, вирок місцевого суду буде скасований, а інститут судимості відсутній. Надалі апеляційним судом було оголошено технічну перерву задля надання можливості обвинуваченому ОСОБА_6 порадитися зі своїм захисником, узгодити правову позицію та за необхідності підготовити відповідне письмове клопотання. Після технічної перерви захисник  ОСОБА_7 оголосив та подав у письмовому вигляді клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, водночас ОСОБА_6 вказане клопотання підтримав та зауважив, що свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнає. (т. 5 а.с. 26).
Аналізуючи хід вказаного судового засідання, колегія суддів доходить висновку, що суд апеляційної інстанції не допустив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та створив належні умови для формування позиції обвинуваченого і його захисника, який є професійним адвокатом, зокрема, з приводу добровільного ініціювання перед судом питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності з урахуванням наслідків закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Водночас висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 521/8873/18 від 06 грудня 2021 року, на які посилається сторона захисту у своїх касаційних скаргах, не є повністю релевантними спірним обставинам, які існують у цьому кримінальному провадженні.
Однак, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилася послідовна практика Верховного Суду про те, що у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 18 лютого 2025 року в справі № 712/8174/23).
Втім за змістом оскаржуваного судового рішення убачається, що в наслідок розгляду клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд апеляційної інстанції без проведення повного судового розгляду встановив, що «обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України 08 липня 2016 року».
У той же час таких висновків цей суд дійшов без перегляду вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року по суті, без надання оцінки доводам апеляційних скарг та без урахування вказівок Верховного Суду, висловлених у постанові від 26 листопада 2025 року в цій справі, відповідно до яких висновки судів про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, були визнані передчасним.
Варто також зауважити, що відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 
Натомість обвинувальний вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 на момент розгляду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не набрав законної сили, більше того за наслідками розгляду вказаного клопотання апеляційним судом цей вирок був скасований.
Тож, колегія суддів доходить переконання про необхідність зміни рішення суду апеляційної інстанції шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання на те, що  ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.
Отже касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - зміні.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 439, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:
Касаційні скарги особи, кримінальне провадження стосовно якої закрито, ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2026 рокустосовно  ОСОБА_6  змінити.
Виключити з мотивувальної частині ухвали апеляційного суду посилання на те, що  ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.
У решті судове рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3