ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
06 серпня 2026 року        м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
головуючого:                       ОСОБА_1  
суддів         ОСОБА_2 
ОСОБА_3 
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 
за участю учасників судового провадження:
прокурора        ОСОБА_5 
представника потерпілих       ОСОБА_6 
обвинуваченого       ОСОБА_7 
захисника         ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024262060000534, за обвинуваченням: 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Конятин, Вижницького району, Чернівецької області, який має повну загальну середню освіту, одружений, який має на утриманні одну малолітню дитину та дружину з інвалідністю 2 групи, учасник бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, 
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2026 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України та призначно 
Провадження № 11-кп/822/261/26    Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9 
Категорія: ст. 115 КК України       Доповідач: ОСОБА_10 
йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки шість місяців.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пунктів 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 відповідні обов`язки. 
Роз`яснено ОСОБА_7 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 змінено на особисте зобов`язання та звільнено його з-під варти.
Зараховано в якості відбутого покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 починаючи з 14.11.2024 року до 02.06.2026 року, з урахуванням ст. 72 КК України, відповідно до якої, одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в якості відшкодування моральної шкоди 250 000 (двісті п?ятдесят тисяч) гривень 00 коп та 7 500 (сім тисяч п?ятсот) грн витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування моральної шкоди 150 000 (сто п?ятдесят тисяч) грн 00 коп та 7 500 (сім тисяч п?ятсот) грн витрат на правничу допомогу.
В решті позовних вимог відмовити.
Вирішено долю речових доказів, розподілено процесуальні витрати та скасовано заходи забезпечення кримінального провадження. 
Згідно з вироком суду першої інстанції, 13 листопада 2024 року після 17:30 год ОСОБА_7 , перебуваючи на прилеглій території орендованого ним приміщення шиномонтажу та магазину в АДРЕСА_1 , займався приготуванням м`яса на вулиці, де були також ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . У цей час до них підійшов ОСОБА_15 з проханням пригостити спиртним. В ході розмови ОСОБА_15 неодноразово наносив образи присутнім, зокрема ОСОБА_7 , який незадовго до цього був звільнений з лав ЗСУ, на чутливу для нього тему війни, обвинувачуючи останнього у боягузстві та дизертирстві. Неодноразово сказані образливі слова ОСОБА_15 «ти сикун, боягуз, не воював», які були спрямовані на приниження честі і гідності ОСОБА_7 , спровокували і викликали у останнього тривале емоційне напруження, оскільки на протязі певного часу відбувалося загострення конфлікту з потерпілим, що виразилося у публічному та особистому приниженні (крики, образи, звинувачення) - обурення таким фактом приниження його честі та гідності з боку ОСОБА_15 , які призвели до того, що ОСОБА_7 раптово частково втратив контроль над своїми діяннями, оскільки такі емоції суттєво вплинули на його свідомість (обмежували здатність усвідомлювати значення своїх дій) та поведінку (обмежували здатність керувати своїми діями), і водночас, стали визначним мотивом, що породило в ньому прагнення миттєво спричинити шкоду потерпілому ОСОБА_15 .
З цією метою ОСОБА_7 , перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, що було зумовлене таким, що принижує його честь і гідність, як колишнього військовослужбовця ЗСУ, поводженням з боку потерпілого ОСОБА_15 , 14.11.2024 року близько 19:30 год, перебуваючи на прилеглій території орендованого ним приміщення шиномонтажу та магазину в АДРЕСА_1 , умисно, з метою заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_15 , використовуючи ніж побутового призначення з гострим вістрям, клинком ножа наніс удар ОСОБА_15 у задню частину грудної клітки зліва, чим спричинив останньому колото-різане пораненням з ушкодженням м`язів на рівні 8-го підребір`я, ушкодження пристінкової плеври, вісцеральної плеври та тканини нижньої долі лівої легені задньої її поверхні, а також не менше п`яти ударів у задню та передню поверхні грудної клітки зліва, у верхню третину лівого передпліччя, дельтоподібну ділянку зліва, ліву щічну ділянку нижньої щелепи, ліву китицю, після чого ОСОБА_15 покинув дану територію. Смерть ОСОБА_15 настала в межах до 24 год 13.11.2024 року від геморагічного шоку, який розвинувся внаслідок масивної внутрішньої кровотечі яка виникла, як ускладнення проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені.
Таким чином, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 116 КК України, а саме умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовлене таким, що принижує його честь і гідність поводженням з боку потерпілого.
Суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України, мотивував свої висновки тим, що вбивство було вчинене у стані сильного душевного хвилювання, який виник раптово внаслідок тяжкої образи та приниження честі й гідності обвинуваченого з боку потерпілого ОСОБА_15 . Потерпілий спровокував конфлікт, неодноразово висловлюючи на адресу ОСОБА_7 , який є учасником бойових дій, образливі слова на чутливу для нього тему війни. Для військовослужбовця такі безпідставні звинувачення стали «нищівними», створивши фрустраційну напругу, що призвела до неконтрольованого емоційного вибуху. Висновки судових експертиз підтвердили, що в момент вчинення інкримінованих дій ОСОБА_7 перебував у стані вираженого емоційного напруження, яке суттєво обмежило його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Психологічний стан обвинуваченого характеризувався трифазною динамікою: накопичення напруги, афективна реакція з агресивними діями та подальше психічне виснаження (астенізація). У діях обвинуваченого був відсутній «холодний розрахунок» або завчасний намір на вбивство. Навпаки, він намагався уникнути конфлікту, неодноразово пропонуючи ОСОБА_15 покинути територію, а сам злочин став імпульсивною реакцією на протиправну поведінку потерпілого.
На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. 
Апеляційні вимоги мотивує невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, - неправильною кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ст. 116 КК України замість ч. 1 ст. 115 КК України, за якою органом досудового розслідування йому було пред`явлено обвинувачення.
На обґрунтування своєї позиції прокурор посилається на те, що суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого, виходив з встановлених у судовому засіданні обставин виникнення конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 на ґрунті приниження честі і гідності обвинуваченого, як колишнього військовослужбовця ЗСУ, висловлюваннями потерпілого про боягузтво та дезертирство, що, на думку суду, спричинило виникнення у ОСОБА_7 стану сильного душевного хвилювання, який суттєво знизив його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Суд послався на висновок судово-психологічної експертизи № СЕ-19/126-25/4864-ПС від 19.05.2025 року, згідно з яким ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованих дій перебував в емоційному стані гніву, що суттєво вплинув на його свідомість, а також ймовірно перебував у психологічному стані стресу та фрустрації, що могло звузити можливість повною мірою усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними, проте цим же висновком чітко визначено, що у стані фізіологічного афекту обвинувачений не перебував.
Відповідно до висновку комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 104 від 10.12.2025 року, ОСОБА_7 у період інкримінованих йому дій знаходився у стані вираженого емоційного напруження, який суттєво обмежив його можливість усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та передбачати наслідки власної поведінки, який виник як гостра емоційна реакція внаслідок психотравмувальної ситуації, однак вказаний висновок так само не містить чіткого висновку про перебування обвинуваченого саме у стані сильного душевного хвилювання на момент вчинення кримінального правопорушення.
У зв`язку з цим показання експертів не могли бути визначальними при кваліфікації дій засудженого, оскільки у висновках проведених ними експертиз не зроблено чітких висновків про перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання на момент вчинення умисного вбивства.
Крім того, спосіб вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, знаряддя злочину, кількість, характер та локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень на тілі потерпілого ОСОБА_15 (не менше шести ударів ножем), характер тілесних ушкоджень, які стали причиною смерті, свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на протиправне заподіяння смерті потерпілому, а не про раптовість та імпульсивність дій, характерних для стану сильного душевного хвилювання.
З огляду на наведене прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції про перебування обвинуваченого на момент вчинення кримінального правопорушення у стані сильного душевного хвилювання не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягав застосуванню, та безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України.
На вказану апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2026 року - без змін.
Заперечення мотивує тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі докази, безпосередньо допитав потерпілих, свідків та обвинуваченого, дав належну оцінку кожному доказу окремо і в сукупності, дослідив суб`єктивну сторону кримінального правопорушення з урахуванням висновків судово-психіатричної та судової психолого-психіатричної експертиз.
Апеляційна скарга прокурора, на думку захисту, не ставить під сумнів фактичні обставини справи та не посилається на нові докази, а фактично зводиться до незгоди з юридичною кваліфікацією діяння та мірою призначеного покарання.
Захисник вважає правильною перекваліфікацію дій ОСОБА_7 судом першої інстанції з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України, посилаючись на п. 23 постанови Пленуму ВСУ №2 від 07.02.2003 року щодо ознак сильного душевного хвилювання, викликаного тяжкою образою з боку потерпілого, а також на ч. 3 ст. 337 КПК України, яка дозволяє суду вийти за межі обвинувачення в частині зміни кваліфікації, якщо це покращує становище обвинуваченого.
На підтвердження законності та справедливості призначеного покарання захисник посилається на: повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди, відсутність судимостей та обтяжуючих обставин, а також дані про особу обвинуваченого як учасника бойових дій, який добровільно пішов воювати у 2022 році, отримав поранення і контузії, нагороджений відзнаками, має міцні соціальні зв`язки та утримує сім`ю.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи, викладені в апеляційній скарзі, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка просила суд задовольнити подану апеляційну скаргу, скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, доводи представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 – адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника – адвоката ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, посилаючись на правильну кваліфікацію судом першої інстанції дій ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
За змістом ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.
За фактичних обставин кримінального провадження, установлених судом першої інстанції, викладених у вироку, висновок місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, є правильним і таким, що підтверджується зібраними доказами, в установленому кримінальним процесуальним законом порядку і належно оціненими судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Кримінальна відповідальність за статтею 116 КК України настає за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який під час вчинення вбивства значно знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, - сильним душевним хвилюванням, яке виникло не само собою, а внаслідок жорстокого поводження, або такого, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Ці обставини істотно знижують суспільну небезпечність і караність вчиненого діяння, утворюючи привілейований склад умисного вбивства.
Стан сильного душевного хвилювання у складі кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК, може мати прояв не лише фізіологічного афекту, а й інших емоційних станів, що можуть бути викликані кумулятивним афектом, який є результатом тривалого нагромадження випадків прояву систематичного знущання, кожен з яких певним чином впливає на свідомість і волю винного.
Водночас вирішальне значення для визначення сильного душевного хвилювання має саме фаза раптових активних дій, під час якої вчинено умисне вбивство.
Якщо у висновку судово-психологічної експертизи констатовано відсутність саме фізіологічного афекту, то це ще не свідчить про відсутність інших проявів стану сильного душевного хвилювання, яким суд може визнати й інші емоційні стани за умови існування причинного зв`язку між поведінкою потерпілого у формах, визначених диспозицією ст. 116 КК, і відповідним емоційним станом винного, який під час вчинення умисного вбивства порушує його психічну діяльність.
Таким чином, при кваліфікації дій особи за ст. 116 КК для встановлення стану сильного душевного хвилювання мають значення, окрім фізіологічного афекту, й інші емоційні стани, за умови, що вони є реакцією особи на поведінку з боку потерпілого, зазначену у диспозиції цієї статті, і досягли такого рівня впливу на свідомість і волю особи, що в момент вчинення умисного вбивства значно знижували її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Перебування винного у момент вчинення умисного вбивства у стані сильного душевного хвилювання є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.
Аналогічні висновки зазначені у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 червня 2023 року у справі № 587/241/18.
Подана апеляційна скарга прокурора не містить доводів щодо неповноти судового розгляду, а клопотань про дослідження доказів судом апеляційної інстанції жодним з учасників не заявлено. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд встановив, що під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 перебував у стані сильного душевного хвилювання, який був зумовлено таким, що принижує його честь і гідність, як колишнього військовослужбовця ЗСУ, поводженням з боку потерпілого ОСОБА_15 , з огляду на що дії обвинуваченого було правильно перекваліфіковано судом з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України. 
Такий висновок суду вмотивований, ґрунтується на доказах, які були оцінені за правилами ст. 94 КПК України, зокрема показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , висновків експертиз. 
Так, суд проаналізував характер взаємовідносин між обвинуваченим і ОСОБА_15 та ретельно дослідив розвиток подій 13 листопада 2024 року. 
Як вбачається із показань обвинуваченого та свідків – очевидців початку конфлікту, 13 листопада 2024 року у вечірній час ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 перебували на прилеглій території орендованого ОСОБА_7 магазину та шиномонтажу, де планували відзначати день народження сина ОСОБА_14 , а ОСОБА_20 періодично виходила до них з магазину. У той час ОСОБА_7 смажив шашлик. Неподалік від них знаходився ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , останній зайшов на територію орендованого ОСОБА_23 майна з проханням налити йому спиртного. Після кількаразового пригощання спиртним, ОСОБА_22 спочатку влаштував конфлікт із ОСОБА_24 після чого, будучи у агресивному стані - з ОСОБА_23 , вимагаючи при цьому ще спиртного, та неодноразово звинувачуючи ОСОБА_7 у тому, що він «не воював, дизертир, боягуз, сикун». Вказані образливі слова на підвищеному тоні у присутності інших людей призвели ОСОБА_7 до такого емоційного стану (у горлі пересохло, ніби відчув удар по голові) та емоційного вибуху, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, за наслідками якого і відбулося заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, що у подальшому через деякий час призвели до смерті ОСОБА_15 . Прийшовши до себе після крику дружини « ОСОБА_25 », він пам`ятає, що сидів на землі, а Малиш побіг у сторону сільської ради. Піднявшись, ще посидів на лавці біля магазину та поїхав до будинку батьків дружини, де через емоційне виснаження одразу ліг спати.
Смерть ОСОБА_15 настала в межах 18:00 - 24:00 год 13.11.2024 від геморагічного шоку, який розвинувся внаслідок масивної внутрішньої кровотечі, яка в свою чергу виникла як ускладнення проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені (т. 1 а.с. 239-244).
З висновку експерта № СЕ-19/126-25/4864-ПС від 19.05.2025 року за наслідками проведення судово-психологічної експертизи вбачається, що ОСОБА_7 у момент інкримінованих йому дій перебував у емоційному стані гніву, що суттєво вплинув на його свідомість і поведінку та ймовірно перебував у психологічному стані стресу та фрустрації, який міг суттєво звузити можливість повною мірою усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними (т. 3 а.с.107-120).
У судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_17 підтримала вказаний висновок та додатково роз`яснила, що у момент інкримінованих ОСОБА_26 дій, останній ймовірно перебував у психічному стані стресу. Зазначила, що вказаний висновок був зроблений на підставі аналізу матеріалів справи, бесіди з підексперною особою ОСОБА_7 та психодіагностичного тестування. Вказала, що гнів є базовою емоцією людини. Фрустрація - це стан зростаючого емоційного больового напруження, що виникає в конфліктних ситуаціях, які перешкоджають досягненню мети. Тобто, якщо є перешкода у задоволенні провідних (значущих) потреб особи у неї виникає фрустрація. У досліджуваної особи ОСОБА_7 на його свідомість мав вплив не стан афекту, а стан гніву, який є достатньою підставою для визначення стану сильного душевного хвилювання і підтвердила перебування підозрюваного на час вчинення інкримінованих йому дій у емоційному стані гніву, що суттєво вплинуло на його свідомість і поведінку, вказане, з урахуванням індивідуальних особливостей підекспертного може бути підставою для визначення судом стану сильного душевного хвилювання.
З висновку судово-психіатричного експерта № 104 від 10 грудня 2025 року за наслідками проведення стаціонарної, комісійної, комплексної судової психолого-психіатричної комплексної вбачається, що ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій, тяжким психічним розладом хронічного або тимчасового характеру не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 на будь-який психічний розлад не страждає. За психологічними критеріями в період інкримінованих дій ОСОБА_7 знаходився у стані вираженого емоційного напруження, який суттєво обмежив його можливість усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та передбачати наслідки власної поведінки. Цей стан виник, як гостра емоційна реакція внаслідок психотравмувальної ситуації (т. 4 а.с. 126-133).
Експерт ОСОБА_19 у судовому засіданні підтвердила експертний висновок №104 від 10 грудня 2025 року, та, даючи роз`яснення в межах своєї компетенції, додатково пояснила, що перед початком проведення експертизи установочно перевірено психологічні механізми захисту від симуляції зі сторони ОСОБА_7 , за даними яких встановлено відсутність симуляції останнім. При складанні даного висновку враховано матеріали справи в цілому, експертами безпосередньо неодноразово проводилися клінічні бесіди із ОСОБА_7 , використовувалася батарея психологічних тестів та методик для з`ясування емоційного стану підекспертного на час інкримінованих йому дій. Вказала, що в період інкримінованих дій ОСОБА_7 знаходився в стані вираженого емоційного напруження, що може бути психологічною підставою для юридичного трактування стану сильного душевного хвилювання. ОСОБА_7 не був ініціатором даного конфлікту і такі образливі слова, які казав йому ОСОБА_15 , запустили ситуацію, коли саме ОСОБА_15 вчиняв психологічний тиск на ОСОБА_7 , що супроводжувався викриками "ти сикун, боягуз, боїшся воювати". Зазначила експерт, що для людини, яка перебувала особливо в зоні активних бойових дій такі слова стали нищівними, створили емоційну напругу, яка на тлі призвела до згорнутої вибухової реакції, це виключно емоційна реакція. Питання тривалості накопичення емоційного напруження клінікою не передбачено, це може бути 1 секунда чи хвилина, однак у даному випадку тривалість була фрустраційною, що являє собою певний період часу. Для визначення стану сильного душевного хвилювання необхідний механізм трьохфазної динаміки, що було встановлено у ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованих дій. Таке дослідження проводилося без втручання людського фактора за допомогою програмного забезпечення, згідно Методик МОЗ, і якщо б однієї із таких фаз не було, то встановити стан, зокрема вираженого емоційного напруження - неможливо. Аналізуючи матеріали справи, особливо в частині показань свідків події, є очевидним, що сам конфлікт був спровокований самим потерпілим ОСОБА_27 , який вживав алкоголь та вчиняв психологічний тиск на ОСОБА_7 , що супроводжувався викриками: «ти сикун», «боягуз», «боїшся воювати» і т.п. Для військовослужбовця, який добровільно з перших днів війни пішов захищати Україну від військового повномасштабного вторгнення рф, таке незаслужене приниження честі та гідності учасника бойових дій, стали «нищівними» та створили фрустраційну напругу, яка на тлі безпосередньої фінальної образи призвела до вибухової, неконтрольованої імпульсивної реакції у формі фізичної агресії. Отже, протиправна дія була вчинена на тлі тривалого психотравмувального впливу і стала імпульсивною, афективною реакцією (емоційним вибухом) на фінальну, безпосередню образу з боку потерпілого, що відповідає типовому механізму розрядки напруги у особистостей в умовах приниження гідності та честі (особливо у військових, які брали участь в зоні бойових дій). Це підтверджує, що дії були здійснені на піку психологічного зриву, а не з холодним розрахунком. Ключовим психологічним фоном, що передував події, були тривалі фруструючі та стресові обставини, які на момент конфлікту призвели до гострого емоційного реагування та збудження, а також фрагментарністю відновлення події, а саме інкримінованих дій, за наданими на експертизу матеріалами справи. Підсумовуючи вищенаведене, зазначила, що на момент інкримінованих дій, ОСОБА_7 перебував у стані вираженого емоційного напруження, який перебігав по механізму трьохфазної динаміки, а саме, перша фаза - тривале накопичення емоційної напруги (на протязі певного часу відбувалось загострення конфлікту з потерпілим, що виразилося у публічному та особистому приниженні (крики, образи, звинувачення)), друга - афективна реакція з агресивними діями (фізична агресія виникла, як гостра афективна реакція (емоційний вибух), що була розрядкою накопиченої психоемоційної напруги у відповідь на фінальні дії з боку потерпілого) та третя фаза - астенізація (дезорієнтованість, мовчазність, відсутність реакції на звернення та часткові провали пам`яті). Такий емоційний стан суттєво вплинув на свідомість та поведінку ОСОБА_7 в момент інкримінованих дій. Слово «суттєво» у фразі п.6.7.8 висновку «суттєво обмежив його можливість усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та передбачати наслідки своїх дій», у даному випадку ототожнила зі словом «однозначно». Щодо виникнення у ОСОБА_7 такого стану, як гостра емоційна реакція внаслідок психотравмувальної ситуації, зазначила, що оскільки всі дії оцінені в сукупності та відбувалися, як ланцюгова реакція трьохфазного механізму динаміки перебігу емоційного напруження, часткові провали пам`яті (астенізація) зазвичай є кінцевим результатом, підтвердженням чого служить сильне емоційне виснаження підекспертного, який після емоційного вибуху, приїхавши додому, одразу ліг спати, оскільки перебував у стані надзвичайного виснаження. Часовий відрізок накопичення емоційного стану в кожної людини є індивідуальним і залежить від ситуації інкримінованих дій та відсутній при клінічній картині встановлення такого стану людини. Відповідно до механізму трьохфазної динаміки перебігу емоційного стану обвинувачений ОСОБА_7 не перебував у стані кумулятивного ефекту, а перебував у стані вираженого емоційного напруження, що являється самостійною підставою для визначення стану сильного душевного хвилювання. Кількість та локалізація нанесених ударів потерпілому свідчить на підтвердження неусвідомленої, імпульсивної та неконтрольованої дії ОСОБА_7 , як другої фази перебігу трьохфазної динаміки, афективної реакції з агресивними діями, що була розрядкою накопиченої психоемоційної напруги у відповідь на дії з боку потерпілого на момент інкримінованих дій.
Судом першої інстанції правильно встановлено наявність у ОСОБА_7 психотравмувальної ситуації, зумовленої систематичним приниженням з боку потерпілого його честі та гідності.
Неодноразовість подібних принижень з боку потерпілого, який ображав обвинуваченого протягом 1,5 год, висловлюючи образливі слова більше десяти разів протягом вказаного часу, утворює достатнє підґрунтя для виникнення стану сильного душевного хвилювання, а з урахуванням особливого статусу обвинуваченого як особи, яка брала безпосередню участь у бойових діях, висловлювання потерпілого про боягузтво та дезертирство не можуть розцінюватися як звичайна лайка чи побутова суперечка. Для особи з досвідом участі в бойових діях подібні звинувачення посягають на професійну та особистісну ідентичність, зачіпають найбільш вразливу сферу самосприйняття, а систематичність таких висловлювань з боку потерпілого поступово послаблювала психологічний захист обвинуваченого, внаслідок чого останній інцидент виступив безпосереднім приводом (детонатором) для емоційного зриву. 
Колегія суддів також вважає за необхідне наголосити на встановленому під час судового розгляду стані потерпілого ОСОБА_15 в момент конфлікту. Згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи № 88 від 24.12.2024 року (т. 1 а.с. 239-244), у крові потерпілого було виявлено етиловий спирт у концентрації 2,86%, що відповідає важкому ступеню сп`яніння. 
Дана обставина об`єктивно підтверджує показання обвинуваченого та свідків щодо агресивної, провокативної та неконтрольованої поведінки ОСОБА_15 , яка стала першопричиною виникнення тривалого емоційного напруження у ОСОБА_7 та призвела до подальшого гострого конфлікту.
Також, при оцінці обставин події суд першої інстанції правомірно врахував дані щодо особи потерпілого ОСОБА_15 , який, за повідомленням поліцейського офіцера громади ОСОБА_28 та даними інформаційних баз НПУ, перебував на профілактичному обліку як "домашній кривдник" та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 
Вказане свідчить про схильність потерпілого до конфліктної поведінки та нехтування нормами моралі й права, що в сукупності з важким ступенем сп`яніння пояснює особливу зухвалість та "нищівний" характер його образ на адресу обвинуваченого.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, честь військовослужбовця з 2022 року перебуває під окремою кримінально-правовою охороною (ст. 435-1 КК України), що додатково підтверджує суспільну оцінку подібних висловлювань як такої тяжкої образи.
Наведені обставини узгоджується з висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 104 від 10.12.2025 року, згідно з яким протиправні дії обвинуваченого були результатом тривалого психотравмувального впливу і мали характер імпульсивної, афективної реакції у відповідь на останню, безпосередню образу з боку потерпілого, що є типовим механізмом емоційної розрядки напруги в осіб, чия честь і гідність систематично принижувалися, особливо серед військовослужбовців - учасників бойових дій. 
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про нібито холодний розрахунок та цілеспрямованість дій обвинуваченого, оскільки експертним шляхом підтверджено, що дії вчинялися на піку психологічного напруження.
Колегія суддів також зважає на встановлені експертизою супутні обставини - раптове загострення емоційного стану у вигляді нападу сильного головного болю та часткову фрагментарність спогадів обвинуваченого про події того вечора, - які додатково підтверджують перебування ОСОБА_7 у стані вираженого емоційного напруження. 
З урахуванням наведеного, висновки експертів про перебування обвинуваченого в такому стані обґрунтовано визнано судом першої інстанції достатньою психологічною підставою для юридичної кваліфікації його дій, як вчинених у стані сильного душевного хвилювання, в розумінні ст. 116 КК України, з чим погоджується й апеляційний суд. 
Наведений висновок судом першої інстанції здійснено не тільки на підставі висновків експертиз, а й показань обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині. 
Переконливим підтвердженням перебування ОСОБА_7 саме у стані сильного душевного хвилювання є наявність у його стані третьої фази афективної динаміки — астенізації. Як встановлено судом та підтверджено поясненнями експерта ОСОБА_19 , після емоційного вибуху обвинувачений перебував у стані надзвичайного психічного та фізичного виснаження, що проявилося у дезорієнтованості та негайному тривалому сні після повернення додому. 
Така фізіологічна реакція організму є характерною ознакою розрядки накопиченої психоемоційної напруги та повністю спростовує доводи прокурора про наявність у діях обвинуваченого "холодного розрахунку" чи завчасно підготовленого плану вбивства
Доводи апеляційної скарги про те, що використання ножа свідчить про прямий умисел на вбивство за ст. 115 КК України, не знайшли свого підтвердження. 
Як вбачається з матеріалів справи, знаряддям злочину став кухонний ніж побутового призначення, який знаходився біля мангала та використовувався для приготування їжі. 
Обвинувачений не готував знаряддя заздалегідь, а використав предмет, який випадково опинився в полі його доступу в момент емоційного вибуху, що лише підтверджує раптовість виникнення умислу, як імпульсивної реакції на тяжку образу з боку потерпілого.
Колегія суддів також відхиляє доводи прокурора про те, що спосіб вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, знаряддя злочину, кількість, характер та локалізація поранень й інших тілесних ушкоджень на тілі потерпілого ОСОБА_15 (не менше шести ударів ножем), а також характер тілесних ушкоджень, які стали причиною смерті, свідчать про вчинення ОСОБА_7 саме умисного вбивства, з холодним розрахунком, оскільки, як зазначила експерт ОСОБА_19 , кількість та локалізація нанесених потерпілому ударів, навпаки, підтверджують неусвідомлену, імпульсивну та неконтрольовану дію ОСОБА_7 , яка є другою фазою перебігу трьохфазної динаміки афективної реакції з агресивними діями, що стала розрядкою накопиченої психоемоційної напруги у відповідь на дії потерпілого на момент вчинення інкримінованих дій.
Не припустився суд першої інстанції й помилок при призначенні покарання обвинуваченому. 
Суд першої інстанції правильно встановив обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання обвинуваченим своєї вини (з урахуванням перекваліфікації дій зі ст. 115 на ст. 116 КК України, яка повністю охоплює визнані обвинуваченим дії), часткове відшкодування завданої шкоди та наявність у нього статусу учасника бойових дій. Обставин, що обтяжують покарання, судом обґрунтовано не встановлено.
Колегія суддів також погоджується з врахуванням судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого - наявність освіти, працевлаштування, перебування на утриманні малолітньої дитини та дружини з інвалідністю II групи, міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики за місцем проживання та проходження військової служби, відсутність судимості. 
Крім того, судом правильно враховано, що ОСОБА_7 за час служби у Збройних Силах України був відряджений на східний напрямок та здійснював захист держави від збройної агресії росії, нагороджений нагрудними знаками, медаллю та відзнаками за мужність і героїзм, за сумлінне виконання службових обов`язків при безпосередній участі у заходах національної безпеки і оборони, державних інтересів України під час збройної агресії російської федерації. Крім того, через ушкодження внаслідок військових дій, спричинених внаслідок вибухової травми, ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань.
Колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про те, що призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування іспитового строку призведе до негативних наслідків для непрацездатних членів сім`ї обвинуваченого, які перебувають на його утриманні, а тому застосування ст. 75 КК України з установленням іспитового строку 2 роки 6 місяців та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо законності, обґрунтованості, справедливості та індивідуалізації покарання, а також меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає призначене судом першої інстанції покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Висновки суду першої інстанції щодо цивільного позову жодним з учасників кримінального провадження не оскаржувались.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуваний вирок слід залишити без змін.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024262060000534, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін. 
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Головуючий, суддя   [підпис]    ОСОБА_10 
Судді:    [підпис]     ОСОБА_2 
[підпис]     ОСОБА_3