ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 440/16341/25
адміністративне провадження № К/990/20890/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
суддя-доповідач - Бевзенко В.М.,
судді: Стародуб О.П., Стеценко С.Г.,
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Генерація-7» на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року (ухвалену у складі головуючого судді Чеснокова А.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року (прийняту у складі головуючого судді Чалого І.С., суддів Семененко М.О. , Подобайло З.Г.) у справі №440/16341/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Генерація-7» до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Полтавська міська рада про визнання дій протиправними, скасування витягу та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст обставин справи
1. У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Генерація- 7» (далі - ТОВ «Генерація-7», позивач) звернулося до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач) в якому просило:
- визнати протиправними дії відповідача із формування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23 лютого 2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 та застосування при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки не вірних коефіцієнтів;
- скасувати Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23 лютого 2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099;
- зобов`язати відповідача сформувати та надати ТОВ «Генерація-7» витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 із правильним застосовуванням коефіцієнтів та інших показників.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року по справі № 440/16341/25, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року позовну заяву залишено без розгляду.
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що заявник не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду, які завадили позивачу звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені ним обставини суд визнає недостатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.
Мотивуючи свої висновки, суди попередніх інстанцій виходили з того, що про існування оскаржуваного Витягу № НВ-5300223942023 від 23 лютого 2023 року з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки позивачу стало відомо щонайменше 03 березня 2025 року під час оскарження рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 917/845/24, матеріали якої містили копію спірного документа. Натомість із цим позовом до адміністративного суду ТОВ «Генерація-7» звернулося лише 04 грудня 2025 року, тобто з пропуском передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) шестимісячного строку.
Суди відхилили аргументи позивача щодо проходження його директором військової служби у лавах Збройних Сил України під час дії воєнного стану, зазначивши, що сам по собі факт мобілізації керівника юридичної особи не є безумовною підставою для поновлення процесуальних строків. Позивач як суб`єкт господарювання не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що обставини військової служби керівника створили об`єктивні й непереборні перешкоди, які унеможливили вжиття заходів щодо захисту прав підприємства у судовому порядку протягом установленого законом строку.
Також під час судового розгляду судами попередніх інстанцій не знайшли свого підтвердження й доводи про наявність у спірних правовідносинах ознак триваючого правопорушення. Суди зауважили, що предмет спору у цій справі стосується оцінки правомірності дій відповідача щодо формування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23 лютого 2023 року та його скасування, відповідно предмет спору не свідчить про те, що позивач звернувся до суду за захистом прав при триваючому правопорушенні.
За таких обставин, зважаючи на відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду та недоведеність наявності об`єктивних перешкод для своєчасного захисту порушених прав, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі частини п`ятнадцятої статті 171 та пункту 7 частини першої статті 240 КАС України.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. У травні 2026 року ТОВ «Генерація-7» подало касаційну скаргу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року у справі № 440/16341/25, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права (абзац другий частини другої статті 328 КАС України).
На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, із порушенням статей 121, 122, 123 КАС України та без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених у постановах від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 та від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24, що призвело до безпідставного залишення позовної заяви без розгляду.
Одним із доводів касаційної скарги є аргумент про помилковість висновків судів щодо обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Зокрема, скаржник наголошує, що сам по собі факт формування Витягу від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023 не порушував його прав чи законних інтересів до моменту висунення до нього майнових вимог. Про реальне порушення своїх прав позивач дізнався лише 23 вересня 2025 року - після подання окружною прокуратурою позову про стягнення заборгованості з орендної плати з ТОВ «Генерація-7» у справі № 917/1826/25, обґрунтованого саме спірним Витягом.
При цьому у межах справи № 917/845/24, матеріали якої містили копію спірного документа, грошові кошти з товариства не стягувалися, а позивач належним чином сплачував орендну плату та самостійно здійснював її індексацію відповідно до вимог Податкового кодексу України. За таких обставин, звернувшись до суду з цим позовом 04 грудня 2025 року, ТОВ «Генерація-7» дотрималося встановленого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку, обчисленого з дня, коли воно дізналося про порушення своїх прав.
Крім того, скаржник звертає увагу суду касаційної інстанції на факт неврахування судами попередніх інстанцій поважності причин пропуску строку через проходження директором товариства військової служби. На виконання ухвали про залишення позову без руху позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовану проходженням директором ТОВ «Генерація-7» ОСОБА_1 військової служби у лавах Збройних Сил України за мобілізацією з 2022 року та його безпосередньою участю у виконанні бойових завдань. Скаржник акцентує, що зазначене позбавило керівника можливості оперативно координувати господарську діяльність підприємства, комунікувати з адвокатами та підписувати процесуальні документи. Суди попередніх інстанцій проігнорували правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24, стосовно того, що проходження військової служби за мобілізацією та обмеження доступу до правової допомоги є об`єктивними підставами для поновлення процесуальних строків.
Також скаржник зауважує, що застосування відповідачем некоректних коефіцієнтів під час формування спірного Витягу має наслідком безперервне протиправне нарахування заборгованості з орендної плати як за минулі періоди, так і на майбутнє. На переконання позивача, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 554/10413/15-а, строк звернення до суду не застосовується до вимог, спрямованих на захист від триваючого правопорушення, яке підлягає припиненню та усуненню на майбутнє.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
4. Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач звернувся до суду 04 грудня 2025 року з адміністративним позовом, у якому просив скасувати Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023. На обґрунтування позову ТОВ «Генерація-7» посилалося на те, що про існування цього Витягу дізналося лише після подання заступником керівника Полтавської окружної прокуратури Сошиним В. В. в інтересах держави в особі Полтавської міської ради позову до Господарського суду Полтавської області про стягнення з ТОВ «Генерація-7» заборгованості за договором оренди у розмірі 7 436 633,34 грн (справа № 917/1826/25). Вказувало, що саме з зазначеної позовної заяви та додатків до неї позивачу стало відомо про намір прокуратури стягнути кошти, розмір яких розраховано виключно на підставі Витягу від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023.
За позицією позивача, сам по собі факт існування оскаржуваного Витягу від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023 не порушував прав чи законних інтересів ТОВ «Генерація-7» до моменту, поки на підставі цього документа до нього не було висунуто майнові вимоги про стягнення заборгованості.
Також позивач зазначав, що в межах справи № 917/845/24 грошові кошти з ТОВ «Генерація-7» не стягувалися, а у задоволенні позову було відмовлено через недоведеність його підстав та обрання неефективного способу захисту. При цьому ТОВ «Генерація-7» протягом усього цього часу належним чином сплачувало орендні платежі та самостійно здійснювало індексацію нормативної грошової оцінки земельної ділянки, як це передбачено Податковим кодексом України, у зв`язку з чим вважало, що оскаржуваний Витяг від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023 не впливає на його права.
Натомість саме після подання прокуратурою позову у справі № 917/1826/25 та ознайомлення з його підставами й доказами ТОВ «Генерація-7» стало відомо, що оскаржуваний Витяг порушує його права. Позов у справі № 917/1826/25 було подано прокуратурою 23 вересня 2025 року. Товариство стверджує, що саме з цього часу дізналося про порушення своїх прав спірним документом.
Крім того, позивач звертав увагу суду на те, що формування відповідачем Витягу від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023 із застосуванням при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки невірних коефіцієнтів та намагання прокуратури на основі цього Витягу в межах справи № 917/1826/25 стягнути з ТОВ «Генерація-7» заборгованість за своєю сутністю є триваючим порушенням прав та законних інтересів підприємства, оскільки на основі цього Витягу прокуратура розраховує всі орендні платежі як за минулий період, так і на майбутнє.
Як стало відомо ТОВ «Генерація-7» після отримання позову у справі № 917/1826/25, спірний Витяг від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023 порушив права товариства не одноразово, а продовжує порушувати їх постійно, оскільки на його основі, на переконання прокуратури, має систематично нараховуватися інший розмір орендної плати.
З рішення суду першої інстанції вбачається, що відповідач, подавши відзив на позовну заяву, зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду. На обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Господарського суду Полтавської області від 31 липня 2024 року у справі № 917/845/24 за позовом першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до ТОВ «Генерація-7» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі позов було задоволено та визнано укладеною додаткову угоду між Полтавською міською радою та ТОВ «Генерація-7» до договору оренди землі від 20 листопада 2007 року в редакції, запропонованій позивачем. У вказаній справі позовні вимоги стосувалися приведення розміру орендної плати у договорі оренди землі від 20 листопада 2007 року у відповідність до вимог законодавства, а розрахунок орендної плати, наведений у додатковій угоді, що була предметом спору, був обґрунтований, зокрема, Витягом від 23 лютого 2023 року № НВ- 5300223942023, згідно з яким нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 становила 52 023 600,00 грн, і який містився в матеріалах цієї справи.
Позивач не брав участі в розгляді вказаної справи судом першої інстанції та 03 березня 2025 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 31 липня 2024 року у справі № 917/845/24.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 травня 2025 року у справі № 917/845/24 апеляційну скаргу ТОВ «Генерація-7» задоволено, рішення Господарського суду Полтавської області від 31 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Зі змісту цієї постанови вбачається, що розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснювався за участю представника ТОВ «Генерація-7». Під час судового розгляду також було встановлено, що матеріали справи містять Витяг від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 становить 52 023 600,00 грн.
З урахуванням наведеного відповідач стверджував, що станом на 03 березня 2025 року (час звернення до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою) позивачу ТОВ «Генерація-7» уже було відомо про формування оскаржуваного Витягу від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023, а тому процесуальний строк, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, закінчився 03 вересня 2025 року.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
5. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
6. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
7. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
8. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
9. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
10. Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року відповідає, а наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанції з огляду на таке.
11. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
12. Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
13. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
14. Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
15. Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.
16. Водночас, частиною другою статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
17. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.
18. Положеннями частини першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
19. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
20. Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
21. Відповідно до частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
22. Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
23. Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
24. Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, що були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.
25. При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.
26. Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.
27. Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
28. Як зазначалося вище, частиною другою статті 122 КАС чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
29. Аналіз наведеної норми КАС України свідчить, що у разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.
30. Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
31. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
32. Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
33. Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже відсутність реалізації цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
34. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.
35. Суди встановили, що предметом спору у цій справі є визнання протиправними дій відповідача щодо формування Витягу від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023 з некоректними коефіцієнтами щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099, скасування цього Витягу.
36. Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, позивач вказував, що про існування спірного Витягу дізнався лише з доданої до позову прокуратури від 23 вересня 2025 року заяви про стягнення заборгованості у справі № 917/1826/25.
37. Разом з тим, рішенням Господарського суду Полтавської області від 31 липня 2024 року у справі № 917/845/24 за позовом прокуратури задоволено вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі з ТОВ «Генерація-7». Позовні вимоги у справі № 917/845/24 стосувалися зміни розміру орендної плати, а її розрахунок обґрунтовувався саме Витягом від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023, копія якого містилася в матеріалах справи.
38. Позивач не брав участі в розгляді справи судом першої інстанції, однак 03 березня 2025 року оскаржив це рішення в апеляційному порядку.
39. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 травня 2025 року за участю представника ТОВ «Генерація-7» апеляційну скаргу задоволено та відмовлено в позові, при цьому матеріали справи містили спірний Витяг.
40. Тож станом на 03 березня 2025 року, час подання апеляційної скарги, позивач знав про наявність Витягу від 23 лютого 2023 року № НВ-5300223942023, однак звернувся до суду лише 04 грудня 2025 року - з пропуском шестимісячного строку передбаченого статтею 122 КАС України.
41. Ураховуючи встановлені обставини справи та наведене правове регулювання, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.
42. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що перебіг строку звернення до суду розпочався лише 23 вересня 2025 року (з моменту пред`явлення позову про стягнення заборгованості у справі № 917/1826/25), оскільки норми КАС України пов`язують початок перебігу цього строку з датою, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про факт порушення права чи існування оскаржуваного акта (тобто з 03 березня 2025 року - дати обізнаності зі спірним Витягом у справі № 917/845/24), а не з датою настання безпосередніх негативних майнових наслідків для позивача.
43. Що стосується посилання скаржника на введення в Україні воєнного стану та ту обставину, що директор ТОВ «Генерація-7» ОСОБА_1 після вторгнення військ російської федерації та оголошення воєнного стану і мобілізації у 2022 році почав проходити військову службу у лавах Збройних Сил України і до сьогоднішнього дня перебуває на службі, колегія суддів зазначає таке.
44. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
45. Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася та триває і на цей час.
46. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24 проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби.
47. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.
48. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.
49. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.
50. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.
51. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.
52. Вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що суди попередніх інстанцій надали належну оцінку аргументам позивача щодо поновлення строку з підстав перебування його керівника на військовій службі, обґрунтовано зазначивши, що сам по собі факт мобілізації керівника юридичної особи (за наявності у товариства можливості залучення правової допомоги, що підтверджується забезпеченням представництва ТОВ «Генерація-7» адвокатом у господарських судах протягом 2025 року) не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного звернення юридичної особи до адміністративного суду.
53. Безпідставними є й доводи касаційної скарги стосовно триваючого характеру правопорушення, адже формування спірного Витягу є разовим актом, який вичерпав свою дію в момент його видачі, а тому до цих правовідносин мають застосувуватися загальні строки звернення до суду, визначені статтею 122 КАС України.
54. За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі частини п`ятнадцятої статті 171 та пункту 7 частини першої статті 240 КАС України є законними, обґрунтованими та відповідають процесуальному закону.
55. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
56. З огляду на викладене касаційну скаргу ТОВ «Генерація- 7» слід залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ТОВ «Генерація- 7» залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року у справі № 440/16341/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко
Судді: О.П. Стародуб
С.Г. Стеценко