ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/147/26  Номер провадження 22-ц/814/2519/26 | Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Панченка О.О.,
суддів: Дряниці Ю.В. Чумак О.В.
при секретарі Ванді А.М.
за участю заявниці ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 березня 2026 року постановлену у складі головуючого судді Чуванової А.М., повний текст ухвали виготовлено дати не вказано
у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту тотожності спадкодавця; заінтересовані особи: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області; Новосанжарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України; Решетилівська державна нотаріальна контора,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту тотожності спадкодавця; заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Новосанжарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Решетилівська державна нотаріальна контора.
У своїй заяві просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка на момент своєї смерті мала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Решетилівським РВ УМВС України в Полтавській області 30.07.2002 року на ім`я ОСОБА_2 , а раніше мала паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 , виданий Решетилівським РВВС Полтавської області 31.10.1979 року на ім`я ОСОБА_3 (російською мовою) та ОСОБА_2 , ім`я якої з орфографічною помилкою (через використання апострофа) було зазначено у заповіті від 22.09.1994 року та в актовому записі про смерть №158 від 31.10.2007 року (номер актового запису в Реєстрі 00107460660 від 23.09.2013) - є одним і тим самим спадкодавцем.
Короткий зміст судового рішення
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 березня 2026 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту тотожності спадкодавця; заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби України у Полтавської області, Новосанжарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Решетилівська державна нотаріальна контора - відмовлено.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що вона має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, про які вона вказала у заяві, шляхом подання позовної заяви у порядку позовного провадження на загальних підставах.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що суд не з`ясував, що в межах справи № 546/19/24 неможливо вирішити питання тотожності спадкодавця, оскільки це не є предметом позову про надання додаткового строку.
Суд не дослідив, чи існують інші способи усунення розбіжностей у документах (заповіті та актовому записі про смерть), окрім судового порядку, що є обов`язковою умовою для окремого провадження. 
Вказує, що суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що вбачається спір про право, але не вказав, між ким саме цей спір існує щодо імені прабаби. 
Висновок суду про наявність спору про право не відповідає обставинам справи, оскільки предметом заяви є орфографічна помилка, допущена державним органом, а не право власності на майно.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Встановлені обставини і позиція апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.
Судом встановлено, що в обґрунтування вимог заявник вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її прабаба ОСОБА_3 .
У січні 2024 року ОСОБА_1 подала до Решетилівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
З листа нотаріуса 05.01.2024 року вбачаєтьтся, що спадщину після померлої ОСОБА_2 прийняв її син ОСОБА_4 . 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких наведено в частині 1 статті 315 ЦПК України.
Частиною 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Враховуючи норми процесуального права, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Постановою Пленуму Верховного суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що спадщина прийнята іншим спадкоємцем та те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа про визначення додаткового строку для прийняття спадщини дійшов помилкового висновку, що зі змісту заяви вбачаєься спір про право, встановивши зазначене,колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі не вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, який може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, підставою заяви є лише наявність орфографічної помилки, а не право власності на майно.
З огляду на викладене встановлення факту помилки не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, тому ця заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Висновок суду першої інстанції про те, що зі змісту заяви та характеру спірних правовідносин вбачається спір про право, є припущенням, яке не ґрунтується на матеріалах справи, а тому відмова у відкритті провадження з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є необґрунтованою та передчасною.
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ч.1 п.3, 4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 367 ч. 1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 3, 4, 381 384 ЦПК України апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 березня 2026 року - скасувати, а матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту повернути до Шевченківського районного суду м. Полтави для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 серпня 2026 року.

Головуючий      О.О. Панченко
Судді:      Ю.В. Дряниця
О.В. Чумак