Справа № 357/5037/26
Провадження № 2/357/4941/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Бебешко М. М. ,
при секретарі – Ільницька І. П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
01 липня 2026 року на адресу суду від представника позивача Ясницька Н.О. надійшла заява, до якої долучила позовну заяву в новій редакції, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 2230621 розмірі 32157,80 грн, з яких: 6730,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 11427,80 грн – сума заборгованості за відсотками; 14000,00 грн – сума заборгованості за пенею; заборгованість за кредитним договором № 15556-07/2025 в розмірі 12148,00 грн, що складається з заборгованості за основною сумою боргу – 3944,00 грн; заборгованості за відсотками – 2130,00 грн, сума заборгованості за штрафом – 6074,00 грн. 
В обґрунтування позову в новій редакції зазначили, що 13 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2230621. Відповідно до п. 7.1 укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнтом через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленим Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
23.12.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено Договір факторингу № 23122025/1 у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає), а ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників від 23.12.2025 до Договору факторингу № 23122025/1 від 23.12.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 32157,80 грн, з яких 6730, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11427,80 грн – сума заборгованості за відсотками, 14000,00 грн – сума заборгованості за пенею.
Крім того, 07.07.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15556-07/2025. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору. Відповідно до пп. 1.1 Кредитного договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і порядку та на умовах, визначених цим договором.
22.12.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 22122025, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступає ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 22122025 від 22.12.2025, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12148,00 грн, з яких: 3944,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2130 грн - сума заборгованості за відсотками, 6074,00 грн- сума заборгованості за штрафом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2026 вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.
31 березня 2026 року ухвалою судді після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні, призначеному на 22 червня 2026 року.
Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та у випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення в справі.
30 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , який обґрунтований тим, що відповідач не заперечує факт укладення договору, однак не погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Вважає, що заявлена до стягнення сума є необґрунтовано завищеною, оскільки включає надмірні штрафні санкції, пеню та інші додаткові платежі, які не відповідають принципам розумності, справедливості та добросовісності. Позивачем не надано належного та обґрунтованого розрахунку заборгованості з детальним підтвердженням усіх нарахувань, що унеможливлює перевірку правильності заявленої суми. Звертає увагу, що відповідно до законодавства України, суд має право зменшити розмір неустойки, якщо вона є явно завищеною та неспівмірною з основним зобов`язанням. На даний момент він перебуває у складному фінансовому становищі, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язання у повному обсязі одноразово. Враховуючи викладене, просить відмовити у стягненні штрафних санкцій, пені та інших додаткових платежів як необґрунтованих — у разі задоволення позову — обмежити суму стягнення фактичним тілом кредиту та відсотками в розумних межах — зменшити розмір неустойки як явно завищений — надати розстрочку виконання рішення суду.
Ухвалою суду від 22 червня 2026 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
01 липня 2026 року від представника позивача Ясницької Н.О. надійшла заява про усунення недоліків.
Після надходження заяви про усунення недоліків судове засідання призначено на 15 вересня 2026 року о 09 год 50 хв. 
В судове засідання 15 вересня 2026 року учасники справи не з`явились.
В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
13.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2230621, згідно з п.1.1 на умовах, встановлених Договором Товариство надає споживачу кошти у кредит, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Згідно п. 1.2 – 1.4 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 7000,00 грн, строк кредиту – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в Додатку № 1 до цього Договору. 
Згідно п. 1.5 Договору за користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на наступних умовах: стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. 
Згідно п. 1.8 - 1.10 Договору загальні витрати на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 25200,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору за стандартною ставкою складає 2333,95% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 32200,00 грн. 
Згідно п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1 . 
Згідно п. 6.4 Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 1050,00 грн на 3 день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2 у розмірі 210,00 грн починаючи з 4 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 
Кредитний договір підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Х971.
Вищенаведена інформація також відображена в паспорті споживчого кредиту, який підписано позичальником електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Т388. 
На підтвердження перерахування коштів за кредитним договором надано довідку ТОВ «ПЕЙТЕК» про успішний перерахунок коштів на суму 7000,00 грн. 
23.12.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено Договір факторингу № 23122025/1 у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає), а ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників від 23.12.2025 до Договору факторингу № 23122025/1 від 23.12.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 32157,80 грн, з яких 6730, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11427,80 грн – сума заборгованості за відсотками, 14000,00 грн – сума заборгованості за пенею, що також підтверджується розрахунком заборгованості.
07 липня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 15556-07/2025. Згідно п. 1.1 Договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 07.07.2025. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 03.11.2025.
Згідно п. 1.4. договору за користування кредитом товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 400,00 грн ( що складає 10 % від суми кредиту).
Згідно п. 1.4.1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту станом на дату укладення цього договору складає 8720,00 грн. 
Відповідно до п. 1.6 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5354-32хх-хххх-8465 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. 
Згідно Додатку № 1 до Договору визначено графік платежів та загальну вартість кредиту, що становить 8720,00 грн, яка складається з суми кредиту за договором 4000,00 грн та процентів за користування кредитом – 4320,00 грн.
Згідно п.5.3 Договору у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених в Графіку платежів, Товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу: в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості – на наступний день після терміну сплати, встановленого в Графіку платежу, за відповідний розрахунковий (платіжний) період та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановлений чинним законодавством України. 
Відповідно до п. 5.31 у випадку коли сума кредиту не перевищує однієї розміру мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту. У випадку коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розмір половини суми кредиту. 
Договір та додаток № 1 до нього підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y283.
Також вищенаведені умови договору відображені в Паспорті споживчого кредиту.
На підтвердження видачі кредитних коштів позивачем надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування суми кредиту 4000,00 грн на картку НОМЕР_1 . 
22.12.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 22122025, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступає ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 22122025 від 22.12.2025, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12148,00 грн, з яких: 3944,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2130 грн - сума заборгованості за відсотками, 6074,00 грн- сума заборгованості за штрафом, що також підтверджується розрахунком заборгованості. 
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
З наведених обставин справи вбачається, що кредитні договори на підставі яких позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача.
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що кредитні договори були підписані електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не звертався, як і не оскаржувала правомірність укладених договорів.
Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і вона мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала.
Відповідач не заперечив укладення договору № 2230621 та договору № 15556-07/2025, а також отримання кредитних коштів.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав кредитні договори № 2230621 від 13.04.2025 та № 15556-07/2025 від 07.07.2025, а також отримання кредитних коштів, однак умови договору порушив. 
Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 2230621 від 13.04.2025 вбачається, що заборгованість відповідача станом на 23.12.2025 становить 32157,80 грн, з яких 6730, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11427,80 грн – сума заборгованості за відсотками, 14000,00 грн – сума заборгованості за пенею.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 15556-07/2025 від 07.07.2025 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 12148,00 грн, з яких: 3944,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2130 грн - сума заборгованості за відсотками, 6074,00 грн- сума заборгованості за штрафом.
Відповідач у відзиві вказував, що заявлена до стягнення сума є необґрунтовано завищеною, оскільки включає надмірні штрафні санкції, пеню та інші додаткові платежі, які не відповідають принципам розумності, справедливості та добросовісності.
Суд зазначає, що пунктом «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Однак, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування". Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування" були викладені в новій редакції.
Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", цей пункт було змінено.
Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Датою набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" є 24 грудня 2023 року.
Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів).
У даній справі, договір про кредитний договір № 2230621 укладено 13.04.2025 та договір № 15556-07/2025 укладено 07.07.2025 року.
Отже, оскільки кредитні договори укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" до відповідача ОСОБА_1 не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.
При цьому, варто окремо наголосити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування».
Відповідно до загальновизнаного принципу lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно.
Відтак, застосування загальної норми пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України до договору, який укладено після цієї дати (як у даному випадку, 27 липня 2024 року), є юридично необґрунтованим, суперечить нормам спеціального законодавства.
Разом з тим Велика Палата Верховного суду в постанові від 18 квітня 2020 року в справі № 902/417/18 дійшла наступних висновків. 
За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Отже, з урахуванням положень ЦК України, Постанови Великої Палати ВС від 18.03.2020 в справі № 902/417/18, суд керуючись принципами справедливості, розумності, пропорційності суд зменшує нараховані позивачем суми неустойки за кредитними договорами. 
Враховуючи, що позивач просить стягнути пеню за договором № 2230621 від 13.04.2025 в розмірі 14000,00 грн, що вдвічі перевищує тіло кредиту, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір такої пені до 50% від суми кредиту, яку отримав відповідач за договором, тобто до 3500,00 грн.
Щодо договору № 15556-07/2025 від 07.07.2025 позивач просить стягнути суму заборгованості за штрафом в розмірі 6074,00 грн, при тому, що сума тілу кредиту становить 4000,00грн, тому суд також зменшує розмір штрафу до 50% від суми кредиту, яку отримав відповідач за договором, тобто до 2000,00 грн. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідач заперечила проти розміру заборгованості, однак доводів чому вважає розрахунок заборгованості позивача необґрунтованим не надав, як і не надав власного розрахунку. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаних положень прослідковується можливість застосування принципу «affirmanti incumbit probatio» який означає, що «хто стверджує, той і доводить». Разом з тим, реалізація принципів рівності та змагальності сторін передбачає не лише наявність процесуальних прав, а й обов`язок сторін добросовісно ними користуватися, у тому числі шляхом належного доказового підтвердження своїх вимог і заперечень. Надання відповідачем лише формальних заперечень без будь-якого доказового наповнення фактично порушує баланс процесуальних прав сторін та суперечить самій суті змагального процесу. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У даному випадку відповідач, заперечуючи проти позову, не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок щодо доказування. У цьому контексті підлягає застосуванню концепція негативного доказу, відповідно до якої сторона, що заперечує проти доведених іншою стороною фактів, повинна надати докази, які спростовують такі факти, або належним чином обґрунтувати неможливість їх подання. Відсутність будь-яких доказів на підтвердження заперечень відповідача свідчить про їх декларативний характер і позбавляє суд можливості надати їм доказове значення.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, позивачем доведено факт укладення кредитних договорів та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача частково підлягає стягненню заборгованість за договором № 2230621 в розмірі 21657,80 грн, з яких 6730,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 11427,80 грн – сума заборгованості за відсотками; 3500,00 грн – сума заборгованості за пенею. 
Заборгованість за договором № 15556-07/2025 в розмірі 8074,00 грн, з яких 3944,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2130,00 грн – сума заборгованість за відсотками, 2000,00 грн – сума заборгованості за штрафом. 
Загальна сума до стягнення за договорами становить 29731,80 грн. 
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Судовий збір у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 67,10 % від розміру задоволених судом позовних вимог, отже, судовий збір становить 2233,28 грн.
Щодо розстрочення виконання судового рішення суд зазначає наступне. 
Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч.3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Згідно ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відповідач у відзиві просив розстрочити виконання рішення, однак не навів обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не надав доказів на підтвердження наявності таких обставин.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором № 2230621 від 13.04.2025 в розмірі 21657,80 грн, з яких 6730,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 11427,80 грн – сума заборгованості за відсотками; 3500,00 грн – сума заборгованості за пенею; заборгованість за кредитним договором № 15556-07/2025 від 07.07.2025 в розмірі 8074,00 грн, з яких 3944,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2130,00 грн – сума заборгованість за відсотками, 2000,00 грн – сума заборгованості за штрафом. Загальна сума боргу 29731,80 грн (двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять одна грн 80 коп).
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2233,28 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, код ЄДРПОУ 35625014. Адреса для листування: 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Лісова, будинок 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 . 

Суддя | М. М. Бебешко