Справа № 192/1514/26 
Провадження № 2/192/1514/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

25 серпня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання – Чернишкіної А. В., 
представника позивачки – адвоката Снігура А. С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки – адвокат Снігур А. С. в її інтересах звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 січня 2013 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 08. Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народилася дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У позові вказано, що подружнє життя між сторонами припинено з 2014 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують.
Позивачка до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила. 
Представник позивачки - адвокат Снігур А. С. позов підтримав та пояснив суду, що сторони познайомилися через мережу Інтернет, а відповідач є громадянином РФ та ніколи не мешкав на території України. У 2013 році він приїхав в Україну, уклав шлюб з позивачкою та вони поїхали мешкати до Тюменської області, РФ де позивачка народила сина. У 2014 році позивачка разом з дитиною повернулася в Україну та з того часу не спілкується з відповідачем. У 2016 році вона народила другу дитину, проте батьком є не її чоловік, а інша особа. Таким чином позивачка створила нову родину, проте не може зареєструвати народження дитини, оскільки перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який не є батьком новонародженої дитини. Також просив залишити дошлюбне прізвище позивачки « ОСОБА_4 ». 
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 січня 2013 року є громадянином РФ (а.с. 10). Відзив на позов не надав.
Ухвалою від 25 серпня 2026 року постановлено здійснювати заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 січня 2023 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 08 (а.с.10). Подружжя має спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-13).
Згідно виписки про новонародженого, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила дитину – дівчинку (а.с.15). Докази про реєстрацію народження вказаної дитини – відсутні. 
Також судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2014 року, про що вказано в позові. 
Статтею 496 ЦПК України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Під час вирішення питання щодо того, право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом, суд керувався тим, що ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що вибір права – це вибір учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом, а іноземним елементом, в свою чергу, є ознака, яка характеризується такою формою при якій, хоча б один учасник правовідносин є іноземцем. 
Оскільки судом встановлено, що відповідач є громадянином РФ, то відповідно до ст. 63 зазначеного Закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. 
В той же час ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Оскільки позивачка та відповідач не мають спільного особистого закону подружжя, у зв`язку з тим, що є громадянами різних держав, відповідну угоду про вибір права не укладали, то суд вважає, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу до спірних правовідносин слід застосовувати право держави Україна, оскільки позивачка та спільна дитина сторін на час розгляду справи мають зареєстроване місце проживання на території України, а тому суд вважає, що найбільш тісний зв`язок сторін існує з правом України. 
Спір про поділ майна та визначення місця проживання спільної дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, а позивачка фактично створила нову родину. 
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного кодексу України.
Статтею 113 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Тому суд вважає, що позовні вимоги про залишення позивачці дошлюбного прізвища « ОСОБА_4 » є передчасними, оскільки реалізувати своє право на зміну прізвища остання може після розірвання шлюбу шляхом звернення з відповідною заявою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану. 
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, сплачений під час звернення з позовом до суду.
На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) до ОСОБА_5 (м. Нятань, Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Тюменської області, РФ) про розірвання шлюбу, - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (м. Нятань, Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Тюменської області, РФ) РНОКПП – суду не відомий), який зареєстрований 26 січня 2013 рокувідділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 08, відмовивши в задоволенні решти позову. 

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (м. Нятань, Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Тюменської області, РФ) РНОКПП – суду не відомий) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна)  гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 25 серпня 2026 року.

Суддя Н. О. Щербина