ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1213/21(916/5609/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О.В. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" (правонаступник - ОСОБА_1 )
до 1) ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 
2) ОСОБА_4 
про стягнення 583 109,41 грн
в межах справи № 916/1213/21
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна"
до Селянського (Фермерського) господарства "АЛВА"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
Рух справи
1. На розгляді Господарського суду Одеської області перебуває справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Агріі Україна" про банкрутство Селянського (Фермерського) господарства (далі - СФГ) "АЛВА" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 21.10.2021.
2. У грудні 2023 року ТОВ "Агріі Україна" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості у розмірі кредиторських вимог у справі про банкрутство № 916/1213/21 у сумі 583 109,41 грн.
3. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.01.2024 вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в межах справи № 916/1213/21 про банкрутство СФГ "АЛВА" та присвоєно справі №916/1213/21(916/5609/23).
4. 30.05.2024 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про заміну кредитора - ТОВ "Агріі Україна" його правонаступником. Подана заява обґрунтована тим, що ухвалою місцевого господарського суду від 14.05.2024 відбулася заміна кредитора у справі № 916/1213/21 про банкрутство СФГ "АЛВА", а саме ТОВ "Агріі Україна" на його правонаступника -    ОСОБА_1 .
5. Ухвалою суду від 04.06.2024 задоволено вказану заяву та здійснено заміну кредитора - ТОВ "Агріі Україна" у справі № 916/1213/21 (916/5609/23) на його правонаступника -    ОСОБА_1 .
6. 01.10.2024 від представника відповідача надійшла заява про припинення повноважень у зв`язку із смертю      ОСОБА_5  ІНФОРМАЦІЯ_1, на підтвердження чого до матеріалів справи надано свідоцтво про смерть.
7. У зв`язку з зазначеним, від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.
8. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.11.2024 клопотання ОСОБА_1 було задоволено, зупинено провадження у справі № 916/1213/21 (916/5609/23) до встановлення правонаступників відповідача.
9. 02.04.2025 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником, за змістом якого зазначено про те, що відповідач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і на дату подання даного клопотання спадкова справа не відкрита, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Водночас, згідно з даними паспорта ОСОБА_5 та сформованої довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, останнє місце реєстрації відповідача - АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживають ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , які автоматично прийняли спадщину, а тому є його правонаступниками у справі № 916/1213/21(916/5609/23). Крім того, наведені обставини є підставою для поновлення провадження у цій справі.

Стислий зміст рішення суду першої інстанції 
10. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 клопотання ОСОБА_1 було задоволено, поновлено провадження у справі № 916/1213/21 (916/5609/23), здійснено заміну відповідача - ОСОБА_5 на його правонаступників:    ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє    ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
11. За висновком місцевого господарського суду, оскільки за місцем реєстрації відповідача - ОСОБА_5 проживають    ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє    ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , тому вказані особи вважаються такими, що автоматично прийняли спадщину у розумінні статті 1268 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України і ці особи є правонаступниками ОСОБА_5 .

Стислий зміст рішення суду апеляційної інстанції
12. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 у цій справі та відмовлено у задоволенні заяви      ОСОБА_1  про заміну сторони її правонаступником. 
13. Постанова суду мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про факт правонаступництва ОСОБА_5 на      ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє    ОСОБА_3 , і    ОСОБА_4 , тому висновок суду першої інстанції про можливість заміни відповідача у цій справі є передчасним.

Стислий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи
14.     ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 у цій справі в частині скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 щодо: 
- поновлення провадження у справі №916/1213/21 (916/5609/23); 
- заміни відповідача - ОСОБА_5 на його правонаступника - ОСОБА_4 ;
- відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником і поновлення провадження у справі.
Скаржник просить залишити в зазначеній частині ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 у цій справі в силі.
15. Скаржник у касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1261- 1265 ЦК України, у зв`язку з помилковим ототожненням законодавства щодо спадкування з процесуальним інститутом правонаступництва, а також порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 13, 43, 74, 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права на справедливий суд.
16. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції:
- врахував нову юридично значущу обставину (факт розірвання шлюбу), яка не була предметом дослідження суду першої інстанції і щодо якої позивачу не було надано можливості подати пояснення та докази;
- фактично здійснив первинне вирішення питання правонаступництва ОСОБА_4 , чого суд першої інстанції не робив і що не було предметом апеляційного перегляду;
- використав обставину, яка стала відомою після ухвалення рішення судом першої інстанції, без надання позивачу можливості спростувати її або надати докази фраудаторності розірвання шлюбу, внаслідок чого позивача було поставлено у гірше процесуальне становище;
- вирішив питання, яке не було предметом спору між сторонами, чим порушив баланс процесуальних прав учасників справи;
- самостійно визначив нові межі перегляду справи та вирішив питання щодо ОСОБА_4 , хоча вона не подавала апеляційної скарги, її процесуальний статус не оскаржувався, відповідні вимоги і доводи сторонами не заявлялися.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи щодо касаційної скарги
17.  ОСОБА_4 у наданих Суду письмових поясненнях заперечила проти доводів касаційної скарги, просила Суд залишити скаргу без задоволення, зазначаючи наступне:
- ОСОБА_4 не є спадкоємцем      ОСОБА_5 , тому не може бути його правонаступником;
-      ОСОБА_4  за декілька років до розірвання шлюбу не вела спільного господарства з    ОСОБА_5 , вони проживали окремо один від одного, а реєстрація її місця проживання за однією і тією ж самою адресою не свідчить про їх сумісне проживання;
- з 2019 року      ОСОБА_4  постійно проживає у своєму власному будинку        АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом про фактичне місце проживання від 06.10.2025, підписаним сусідами та засвідчений Визирською сільрадою Одеського району Одеської області.

Позиція Верховного Суду
18. Предметом касаційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції, ухвалені за результатом розгляду заяви про заміну сторони у справі на її правонаступника.
19. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд зазначає наступне.
20. За загальним правилом, правонаступництво - це перехід суб`єктивного права від однієї особи до іншої. Правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи може мати місце у разі, коли до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника. Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду необхідно аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права (близький за змістом висновок наведено у постанові Верховного Суду від 08.09.2025 у cправі № 904/2089/23).
21. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 911/9/24, від 18.12.2025 у справі № 909/188/19, від 27.08.2025 у справі № 909/786/23).
22. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.
23. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.
24. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14 зазначала про те, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
25. У вирішенні питання заміни сторони її правонаступником (як на будь-якій стадії судового процесу, так і на будь-якій стадії виконання судового рішення) у кожному конкретному випадку здійснюється судом шляхом дослідження та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви. 
26. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку зі смертю відповідача - ОСОБА_5 , місцевий господарський суд ухвалою від 12.11.2024 зупинив провадження у справі до встановлення правонаступників відповідача. 
27. 02.04.2025 ОСОБА_1 (правонаступник позивача у справі - ТОВ "Агріі України") звернувся до місцевого господарського суду із заявою про поновлення провадження у справі та про заміну сторони її правонаступником (т.с.1, а.с.121-127).
28. За змістом згаданої заяви ОСОБА_1 зазначав про те, що на дату подання до суду заяви про заміну сторони її правонаступником спадкова справа щодо ОСОБА_5 не відкрита. Між тим, за останнім місцем реєстрації відповідача проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 , які відповідно до статті 1268 ЦК України автоматично прийняли спадщину, а тому є правонаступниками у справі № 916/12136/21 (916/5609/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 .
29. На підтвердження викладеного у заяві ОСОБА_1 було додано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, копію ідентифікаційного коду та сторінок паспорта ОСОБА_5 , зокрема, з відмітками про місце прописки (реєстрації), а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
30. Місцевий господарський суд погодився з аргументами ОСОБА_1 та ухвалою від 12.05.2025 задовольнив подане клопотання, поновив провадження у справі та здійснив заміну відповідача - ОСОБА_5 на його правонаступників - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 (т.с.1, а.с.133-134).
31. Натомість суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, вказавши про відсутність підстав для віднесення як ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так і ОСОБА_4 до спадкоємців ОСОБА_5 і, відповідно, здійснення процесуального правонаступництва у цій справі.
32. ОСОБА_1 вважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого скасував законне рішення місцевого господарського суду (пункти 15, 16 цієї постанови).
33. Перевіряючи аргументи касаційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
34. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
35. Згідно зі статтями 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
36. За змістом частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
37. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
38. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
39. Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
40. В частині третій статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
41. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
42. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
43. З огляду на зазначене, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
44. Положення статей 1222, 1223 ЦК України серед іншого визначають, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
45. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
46. Згідно зі статтями 1261 - 1265 ЦК України:
- у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки;
- у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;
- у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця;
- у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;
- у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.
47. З`ясовуючи обставини щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_4 та      ОСОБА_2  статусу спадкоємців    ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції встановив наступне:
- інформація про наявність заповіту ОСОБА_5 відсутня;
-  ОСОБА_4  станом на дату смерті      ОСОБА_5  була його колишньою дружиною, оскільки їх шлюб розірвано 12.03.2020, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_1 від 12.03.2020;
-      ОСОБА_4  не належить до осіб, які мають право на спадкування за законом у розумінні статей 1261-1265 ЦК України;
- оскільки    ОСОБА_4 взагалі не мала статусу спадкоємиці      ОСОБА_5 , висновок про те, що вона є правонаступницею ОСОБА_5 у цій справі помилковий;
- докази на підтвердження того, що      ОСОБА_2  є онуком ОСОБА_5 у матеріалах справи відсутні;
- якщо      ОСОБА_2  дійсно є онуком    ОСОБА_5 , то він має право на спадкування лише у випадку відсутності живих спадкоємців першої черги, тобто батьків ОСОБА_2 . Натомість інформація про смерть батьків      ОСОБА_2  (тобто дітей  ОСОБА_5 ) у матеріалах справи відсутня;
- докази спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 на момент його смерті відсутні;
- відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 26.08.2025 та довідки від 22.06.2021 №2504/09-09, виданої Відділом надання адміністративних послуг ВК ЮМР Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 був зареєстрований в період з 22.06.2021 по 21.08.2025 за адресою: АДРЕСА_3 . Тоді як      ОСОБА_5  на момент смерті був зареєстрований за іншою адресою:    АДРЕСА_4 ;
- навіть за наявності у      ОСОБА_2  статусу спадкоємця  ОСОБА_5 , він би не міг автоматично вступити в спадщину, оскільки йому б довелося звертатися з відповідною заявою. Докази подання  ОСОБА_2  заяви про вступ у спадщину у матеріалах справи відсутні;
- за відсутності у справі доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має статус спадкоємця    ОСОБА_5 , залучення його як правонаступника у цій справі є помилковим.
48. Скаржник у касаційній скарзі наводить заперечення щодо висновків суду апеляційної інстанції лише відносно ОСОБА_4 . 
49. Так, скаржник зазначав про порушення судом апеляційної інстанції положень статті 269 ГПК України, зокрема, вказуючи про врахування судом нової юридично значущої обставини, яка не була предметом дослідження суду першої інстанції і щодо якої позивачу не було надано можливості подати пояснення та докази, а саме - факт розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та    ОСОБА_5 .
50. З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що стаття 269 ГПК України визначає межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
51. Відповідно до частин першої - четвертої названої статті суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
52. Як вбачається з матеріалів справи та мотивувальної частини оскаржуваної постанови апеляційного суду, апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 12.05.2025 про поновлення провадження у цій справі та здійснення заміни відповідача на його правонаступників оскаржили як ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 .
53. Однак апеляційну скаргу ОСОБА_4 ухвалою від 04.11.2025 залишено без розгляду на підставі статей 176, 256, 260 ГПК України (т.с.2, а.с.45-54). Апеляційний перегляд вищезгаданої ухвали місцевого господарського суду від 12.05.2025 здійснювався саме за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 .
54. Скаржник звертав увагу на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 містяться вимоги про скасування ухвали суду першої інстанції від 12.05.2025 у цій справі лише в частині заміни відповідача - ОСОБА_5 на його правонаступника - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 . Проте суд апеляційної інстанції вийшов за межі вимог скарги та переглянув вказану ухвалу суду від 12.05.2025 повністю.
55. Також в касаційній скарзі ОСОБА_1 наголошував на тому, що заява ОСОБА_4 про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 була подана місцевому господарському суду 03.06.2025, тобто вже після постановлення ухвали від 12.05.2025 про поновлення провадження у цій справі та здійснення заміни відповідача на його правонаступників, а тому не підлягала врахуванню апеляційним господарським судом. 
56. За твердженням скаржника, він не знав про факт розірвання шлюбу відповідача на час звернення до суду із заявою про заміну сторони у справі на її правонаступників, як не був обізнаний з вказаною обставиною і місцевий господарський суд на дату постановлення ухвали від 12.05.2025. Оскільки суд апеляційної інстанції не перевірив обізнаності місцевого господарського суду з обставинами розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також не надав скаржнику можливості подати заперечення і докази з цього приводу, скаржник вважає, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, які полягають у недотриманні таких принципів господарського судочинства, як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальності сторін.
57. Стосовно аргументів касаційної скарги про безпідставне врахування судом апеляційної інстанції доказу, який не подавався місцевому господарському суду, колегія суддів зазначає наступне.
58. За змістом частини третьої статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
59. Однак свідоцтво № НОМЕР_1 від 12.03.2020 про розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та      ОСОБА_5  не надавалося до суду апеляційної інстанції як новий доказ, а вже було наявне в матеріалах справи, залучене під час розгляду справи місцевим господарським судом 03.06.2025.
60. Жодного посилання на рішення місцевого господарського суду щодо відмови у його прийнятті чи врахуванні або повернення вказаного доказу без розгляду, тощо скаржником не наведено.
61. Доводи скаржника про позбавлення його можливості навести свої пояснення (заперечення) з приводу обставин розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та    ОСОБА_5 є безпідставними, адже ОСОБА_1 приймав участь під час розгляду справи в місцевому господарському суді та був обізнаний із поданням клопотання про залучення до матеріалів справи вищезгаданого свідоцтва про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим не був обмежений у праві подати пояснення та/або докази з цього приводу.
62. За імперативним приписом частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
63. Водночас, колегія суддів враховує наведені в касаційній скарзі аргументи, за змістом яких ОСОБА_1 було подано заяву про збільшення позовних вимог та заявлено додаткову вимогу про визнання фіктивним розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та    ОСОБА_5 , однак вказана заява не розглянута місцевим господарським судом і суд апеляційної інстанції також не врахував цих обставин.
64. Тобто, скаржник у зазначений спосіб висловив свою позицію відносно обставини розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та    ОСОБА_5 , що в свою чергу не узгоджується з наведеними в касаційній скарзі доводами про позбавлення ОСОБА_1 можливості висловити свою позицію та надати докази з приводу названої обставини.
65. Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом оскарження до суду апеляційної інстанції була саме ухвала місцевого господарського суду від 12.05.2025, на дату постановлення якої вищезгадана заява про збільшення позовних вимог ще не існувала та не була подана до суду, а тому ці обставини не входили до предмету доказування у суді апеляційної інстанції.
66. Поміж тим, виходячи за межі вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не приймав та не збирав нові докази, а врахував докази, вже наявні у матеріалах справи, зокрема, свідоцтво № НОМЕР_1 від 12.03.2020 про розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та    ОСОБА_5 .
67. Натомість місцевий господарський суд, залучивши ОСОБА_4 як спадкоємця та правонаступника ОСОБА_5 , за відсутності доданих до заяви ОСОБА_1 про правонаступництво належних і допустимих доказів на підтвердження вказаного статусу ОСОБА_4 , навіть після отримання вище зазначеного свідоцтва про розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та      ОСОБА_5 , яке є офіційним документом, не вчинив жодних процесуальних дій з цього приводу. 
68. Допущені місцевим господарським судом порушення норм процесуального права у питанні дослідження та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, мали своїм наслідком залучення до участі у цій справі осіб, які не мають відношення до спадщини померлого боржника, а тому ці особи не могли бути визнані правонаступниками ОСОБА_5 та належними відповідачами у справі. 
69. Тому колегія суддів вважає виправданим та правомірним використання судом апеляційної інстанції процесуального права на вихід за межі вимог апеляційної скарги. 
70. Доводи скаржника з приводу оспорення розірвання шлюбу між  ОСОБА_4  та    ОСОБА_5 не можуть бути враховані, адже за вказаними вимогами не ухвалено відповідного судового рішення, яке б набрало законної сили.
71. Заперечуючи висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для залучення  ОСОБА_4  як спадкоємиці та правонаступника ОСОБА_5 , скаржник не спростовує відсутність в матеріалах справи доказів, з огляду на які місцевий господарський суд міг встановити наявність вказаного статусу у ОСОБА_4 . 
72. Як зазначалося вище, до заяви про поновлення провадження у цій справі та заміни сторони її правонаступником ОСОБА_1 надав: інформаційну довідку зі Спадкового реєстру; копію ідентифікаційного коду та сторінок паспорта ОСОБА_5 з відмітками про місце прописки (реєстрації); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
73. Однак надана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру свідчить про повну відсутність відомостей про заведену спадкову справу та наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті відповідача.
74. Щодо відомостей паспортних даних про місце реєстрації (прописку) відповідача, колегія суддів враховує, що згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
75. Поміж тим, положення наведеної статті не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. 
76. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
77. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування частини третьої статті 1268 ЦК України, з посиланням на яку скаржник обґрунтовував наявність підстав для заміни відповідача у цій справі на його правонаступників, має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (близький за змістом висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2024 у справі № 504/3606/14-ц).
78. Положення частини третьої статті 13 ГПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
79. Відповідно до статей 73, 74 ГПК доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
80. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
81. Частина перша статті 14 ГПК визначає обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
82. Надана  ОСОБА_1 до заяви про заміну сторони у справі її правонаступником копія сторінок паспорта ОСОБА_5 з відмітками про місце прописки (реєстрації) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не можуть вважатися належними та беззаперечними доказами на підтвердження обставин постійного спільного проживання  ОСОБА_4  з відповідачем у цій справі - ОСОБА_5 на дату його смерті.
83. Як вірно зазначив в оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції, враховуючи факт розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , підлягала встановленню і доведенню обставина можливості віднесення ОСОБА_4 до переліку осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
84. Однак відповідні докази відсутні в матеріалах справи, що скаржником не спростовано.
85. Колегія суддів враховує, що застосування норм процесуального права залежить від предмету доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію правовідносин сторін. 
86. У розглядуваному випадку аргументи скаржника в зазначеній частині носять суто декларативний характер і не доводять неправильного застосування чи порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права у цій справі, зокрема, у контексті дотримання принципу рівності та змагальності сторін, розподілу тягаря доказування. 
87. Також колегія суддів враховує, що відмова у задоволенні заяви про заміну сторони у справі на її правонаступника жодним чином не перешкоджає скаржнику повторно звернутися з подібним клопотанням до суду, надавши необхідні докази на підтвердження викладеного в такому клопотанні.
88. Дійшовши вказаного висновку, колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги про порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права на справедливий суд як такі, що не відповідають обставинам цієї справи.
89. Доводи скаржника про незаконне скасування судом апеляційної інстанції ухвали місцевого господарського суду від 12.05.2025 в частині поновлення провадження у справі відхиляються колегією суддів, адже за приписами пункту 1 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.
90. У випадках, встановлених пунктами 1, 2 частини першої статті 227 ГПК України провадження у справі зупиняється до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника (пункт 1 частини першої статті 229 ГПК України).
91. Як зазначалося у цій постанові, у зв`язку зі смертю відповідача - ОСОБА_5 , місцевий господарський суд ухвалою від 12.11.2024 зупинив провадження у цій справі до встановлення правонаступників відповідача та в подальшому поновив провадження ухвалою від 12.05.2025, здійснивши заміну ОСОБА_5 на його спадкоємців та правонаступників - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 . 
92. Однак, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові встановив відсутність підстав для залучення вказаних осіб як спадкоємців та правонаступників ОСОБА_5 , відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником (вх№10534/25 від 02.04.2025), в якій ОСОБА_1 просив не лише здійснити заміну сторони на її правонаступників, а й поновити провадження у цій справі, зупинене ухвалою суду від 12.11.2024.
93. Відтак, оскільки не було залучено правонаступників відповідача, відсутні правові підстави для поновлення провадження у справі, адже обставини, які викликали його зупинення не усунуто.
94. Решта доводів скаржника не доводять неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній постанові.
95. Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
96. Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його зміни чи скасування. Відповідно касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
97. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
98. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
99. З урахуванням викладеного у цій постанові, а також меж перегляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваної у цій справі постанови суду апеляційної інстанції, відповідно касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
100. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 у справі № 916/1213/21 (916/5609/23) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк