ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
10 серпня 2026 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 766/11086/25
Номер провадження: 22-ц/819/1172/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Склярської І.В. ,
суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2026 року (під головування судді Шестакової Я.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 18 186 грн. 54 коп., з яких 6100 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом) та 12 086 грн. 54 коп. - заборгованість зі сплати процентів.
В обґрунтування позовних вимог товариством вказано, що 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» договір № 3579504359-481199 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.
Зазначений договір укладено в електронній формі із використанням позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який було надіслано на номер мобільного телефону останнього. Шляхом підписання договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Відповідно до п. 1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 6100,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.
Оскільки, станом на день пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3579504359-481199 від 01.10.2021 року, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором..
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2026 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд ухвалив:
-стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3579504359-481199 від 01.10.2021 року в сумі 7978 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 80 копійок, з яких: 6100 (шість тисяч сто) гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1878 (одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) гривень 80 копійок - прострочена заборгованість за процентами;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 1062 (одну тисячу шістдесят дві) гривні 71 копійка в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 2000 (дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу;
-в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Аргументи учасників справи
(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», вказав, що сторони Договору домовились, що Договір від 01.10.2021 року №3579504359-481199 є електронним документом (п. 9.1). 
Договір укладено сторонами за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. 
Порядок укладення визначений Правилами надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» . 
За Правилами клієнт створює заявку на отримання кредиту, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні дані про себе, які необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про подальше надання кредиту клієнту. Клієнт несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних зазначені під час укладання договору, отримує дзвінок від співробітника ТОВ «Кошельок», проходить перевірку та надає копії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID; отримує рішення кредитора щодо можливості надання кредиту; при позитивному рішенні щодо надання кредиту клієнт отримує гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладання договору.
Оферта, що міститься за гіперпосиланням є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» та відповідно до ч. 5 ст. 11 цього Закону включає умови, викладені у Правилах, що є невід`ємною частиною договору, що пропонуються до укладання клієнту; клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит.
Відповідно до Правил клієнт повинен володіти відкритим на своє ім`я банківським рахунком в українському банку, грошовими коштами на якому має змогу розпоряджатися; діяти від власного імені за власним інтересом, не отримувати кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи. Після прийняття клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Клієнт в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора підписує кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора. Після підписання кредитного договору в інформаційно-телекомунікаційні системі кредитора кредитор в автоматичному режимі направляє примірник кредитного договору, правил та інші супутні документи на вказану клієнтом електронну пошту (також вони доступні в особистому кабінеті клієнта 24/7). Далі інформаційно телекомунікаційна система Кредитора в автоматичному режимі перераховує кредитні кошти за реквізитами, вказаними клієнтом. 
Як вбачається з Візуальної форми послідовності дій Клієнта - ОСОБА_1 та Товариства, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту 3579504359-481199 від 01.10.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://koshelok.ua/ , відповідач, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 ідентифікувався в ІТС, зазначивши свої особисті дані: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, та зайшов в особистий кабінет, позивач перевірив статус клієнта, далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, номер банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, після чого відбулося погодження заявки на кредит, та позивачем сформовано пропозицію укласти Договір, далі позивач направив (розмістив) відповідачу в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачу на номер телефону НОМЕР_1 , було відправлено смс-повідомлення про успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті. Позивач відправив в смс-повідомленні на зазначений номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор -8791-відповідач ознайомився з офертою позивача та прийняв її умови. Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписав Договір одноразовим ідентифікатором -8791-. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний Договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн доступу. Зазначена Візуальна форма послідовності дій складена у відповідності до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та Повідомлення Нацкомфінпослуг від 13 лютого 2019 року про роз`яснення особливостей порядку укладення електронних договорів. 
Отже, саме така тривала послідовність дій сторін забезпечила виконання позивачем своїх обов`язків за Договором щодо перерахування грошових коштів за реквізитами, що були зазначені відповідачем. До того ж, акцентуємо, що за таких обставин відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, оскільки ІТС позивача побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідача, кредитний договір не міг бути укладений сторонами, можна дійти висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. 
Отже, аналіз вищенаведених норм законодавства та обставин справи дозволяє дійти наступних висновків: 
- ідентифікація відповідача на веб-сайті позивача здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти; 
- Договір укладено сторонами в порядку, що відповідає Закону України "Про електронну комерцію"; 
- Договір є укладеним, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов правочину (ч.1 ст.638 ЦК України);
- Договір є укладеним з моменту перерахування кредиту на картку, що зазначив відповідач (ч.2 ст.640, ч.2 ст.1046, ч.1 ст.1054 ЦК України). 
Щодо нарахованих процентів після закінчення Лояльного періоду, апелянтом зазначено, що суд у своєму рішенні встановив, що між сторонами укладено Договір, за умовами якого кредит надавався строком на 14 (діб) днів, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця грошових коштів. 
В Договорі цей період визнаний як Лояльний (п. 2.1. Договору). 
У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду (п.3.7 Договору). 
З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три ) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним. (п.3.8. Договору).
Таким чином, апелянтом вказано, що сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 104 днів з моменту укладення Договору (14 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. 
Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. Тобто строк кредитування з 15.10.2021 року до 12.01.2022 року, є погодженим сторонами Договору.
Як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 14 днів відповідач не повернув кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви детальним розрахунком заборгованості. Тобто відповідач продовжив користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 104 днів з моменту укладення Договору до 12.01.2022 року. 
Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, є законним. 
При цьому апелянтом наголошено, що позичальник, який не повернув кредит до спливу Лояльного періоду, ніяким чином не порушив Договір (а відтак не йдеться про відповідальність), він продовжив користуватися кредитом, але на інших умовах і саме про це домовились сторони Договору. 
Апелянтом вказано, що згідно Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3579504359-481199 від 01.10.2021 року та Паспорту споживчого кредиту сторонами кредитного договору були погоджені наступні умови: 
6100,00 (тіло кредиту)*2,20% (відсоткова ставка) = 134,20 грн. - відсотки за один день; 
14 днів (строк кредитування)* 134,20 грн. (відсотки за один день) = 1878,80 грн. - борг за відсотками; 
6100,00 (тіло кредиту) + 1878,80 (борг за відсотками) = 7978,80 грн. - борг за кредитом.
Додатково апелянтом зазначено, що кредитний договір містить умови щодо продовження зобов`язань позичальника щодо сплати відсотків за користування кредитом до повного погашення боргу.
Відмовляючи в частині стягнення процентів за подовжений період, суд не врахував, що пунктом 2.2 Договору, яким визначено, що встановлений в пункті 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути подовжено позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів фактично нарахованих за користування кредитом.
В нашому випадку відповідач до спливу Лояльного періоду не повернув кредит, не сплатив проценти, тобто продовжив користуватися кредитом, а тому строк користування кредитом був подовжений не на підставі п.2.2. Договору, а як наслідок настання відкладальної обставини, і саме про це домовились сторони Договору. (п. п. 3.6, 3.7, 3.8. Договору). При цьому апелянт вказав, що позичальник, який не повернув кредит до спливу Лояльного періоду, ніяким чином не порушив Договір (а відтак не йдеться про відповідальність), відповідач продовжив користуватися кредитом, але на інших умовах і саме про це домовились сторони Договору.
Отже, після спливу Лояльного періоду строк користування кредитом за Договором був подовжений до 12.01.2022 року, а тому позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом за період з 15.10.2021 року до 12.01.2022 року.
Також апелянтом наголошено, що і у Паспорті споживчого кредиту, і в Графіку платежів зазначено 14 днів користування кредитом, оскільки цей строк був подовжений внаслідок настання відкладальної дії. Укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. У момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. Відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати. 
Тобто обставина, внаслідок настання якої у майбутньому міг бути встановлений строк користування кредитом з 15.10.2021 року до 12.01.2022 року з нарахуванням процентів, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, могла б і не настати. А тому цей строк не вказано у паспорті споживчого кредиту та в Графіку платежів правомірно. 
Отже, аналіз вищезазначених обставин та положень Договору апелянт дійшов наступних висновків:
- сторони в Договорі не погоджували два різних строки кредитування, що мало б наслідком неправильне, або різне тлумачення та розуміння позичальником (14 днів або 104 дні), 
- проте сторони в Договорі погодили умови та порядок подовження строку користування кредитом, і ці умови чіткі, зрозумілі та недвозначні: 
- спочатку кредит наданий на 14 днів (з нарахуванням процентів за пільговою ставкою 0,01 % на добу), а при неповерненні кредиту до 14-го дня, тобто продовженні користування ним Договором передбачена можливість подовження цього строку до 104 днів (14 плюс 90 днів) з нарахуванням з 15-го дня до 104-го процентів вже за базовою ставкою 2,2 % на добу;
- погодження таких умов не сталося під впливом помилки чи обману та відповідало внутрішній волі відповідача.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.( п.1.3.3 Договору) Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду. (п.1.3.3.1. Договору
Отже, суд безпідставно змінив ставку за користування кредитом на строк лояльного періоду (14 днів) з 0,01% на добу до 2,20 % на добу. Як вбачається з Детального розрахунку заборгованості за Договором, відповідач не сплатив проценти згідно з п.2.2 кредитного договору, щоб продовжити Лояльний період. Разом з цим згідно з п.3.6 кредитного договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три ) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним. (п.3.8 Договору).
З наведеного вбачається, що сторони у кредитному договорі погодили умови про автопролонгацію, відтак після 14.10.2021 року (дата завершення Лояльного періоду) правовідносини щодо продовження строку кредитування регулюються умовами щодо порядку автопролонгації.
Таким чином, станом на дату закінчення строку кредиту, передбаченого п.2.1 Договору (14.10.2021), у відповідача була наявна заборгованість за кредитом, відтак згідно з п.3.6 Договору відбулася автопролонгація строку кредитування за відкладальною умовою, що збільшило строк кредитування. Загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 90 календарних днів після закінчення Лояльного періоду (п.3.7 Договору). 
З розрахунку заборгованості, вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося з 01.10.2021 року по 12.01.2022 року. Цей період становить 104 календарних дні, а тому нарахування відсотків відбувалося у межах строків, визначених п.2.1 та п.3.7 Договору (Лояльний період, тривалістю 14 днів, та автопролонгація строку кредитування у межах 90 календарних днів після закінчення Лояльного періоду). Таким чином, станом на момент звернення до суду за Договором утворилася заборгованість у розмірі - 18 186,54 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 6 100,00 грн; заборгованості за відсотками за користування позикою - 12 086,54 грн. 
Також апелянтом зазначено, що невірним буде висновок, що нарахування процентів на підставі пунктів 3.7 та 3.8 Договору, розмір яких перевищує п`ятдесят відсотків суми кредиту, свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, визначаючі відповідача слабшою стороною цих правовідносин, оскільки п.5 ч.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» підлягає застосуванню, коли йдеться про відповідальність за невиконання зобов`язань за договором, а не про нараховані проценти за договором відповідно до ст.1048 ЦК України, як в нашому випадку. 
Також в апелянтом наголошено, що буде необґрунтованим визнання зазначених умов Договору несправедливими з посиланням на порушення позивачем вимог статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якою вимагається надавати клієнту інформацію, яка повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, оскільки при цьому суд, по-перше, порушить принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки відповідач ніяким чином не повідомив суду чи були вони незрозумілі і були нав`язані позивачем. 
Крім того, не доведено як зазначені пункти Договору, зміст яких не суперечить законодавству України, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Також апелянт вважає, що безпідставними є висновки про те, що, оскільки зазначені пункти Договору містять два строки кредитування, то це призводить до неправильного розуміння цих умов позичальником, тобто вони містять двозначні, неясні, або суперечливі умови, а до Договору ці пункти включені під переважним впливом позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, Договір був укладений 01.10.2021 року, тобто більше чотирьох років тому. За цим Договором позивач, розраховуючи отримати дохід, надав кредит позичальнику на певний строк з умовою, що він поверне кредит та сплатить нараховані проценти до кінця цього строку. 
Позичальник, отримавши гроші від кредитора, користувався кредитом, але жодного разу не сплатив навіть процентів. Внаслідок такої недобросовісної поведінки позичальника утворилася заборгованість за кредитом. При цьому позичальник жодного разу не зв`язався з кредитором, аби врегулювати питання наявної заборгованості. Очевидно, що така позиція відповідача направлена на невиконання зобов`язань за Договором.. Отже, на думку апелянта таку поведінку відповідача важко вважати добросовісною, а ситуацію, коли кредитор більше чотирьох років не отримує свої гроші, - справедливою. 
Позиція інших учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проценти в нарахованому позивачем розміру по укладеному договору з ОСОБА_1 в повному обсязі стягненню не підлягають, оскільки нарахування встановлених в договорі відсотків після закінчення строків, на які останні укладалися повинно бути припинене, так як у первісного кредитора, а в подальшому у позивача після закінчення строку, на який укладався договір про споживчий кредит, виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. З наданих позивачем первинних документів, а саме: Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3579504359-481199 від 01.10.2021 року та Паспорту споживчого кредиту, ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів (строк кредитування) протягом 14 (чотирнадцяти) днів. Відповідно до п. 2.2. договору, сторони погодили, що встановлений в п.2.1 Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом. З Детального розрахунку заборгованості за Договором № 3579504359-481199 від 01.10.2021 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту вбачається, що відповідачем не було здійснено платежі в рахунок погашення заборгованості, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування умов п. 2.2. договору. Отже, судом першої інстанції виснувано, що згідно Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3579504359-481199 від 01.10.2021 року та Паспорту споживчого кредиту сторонами кредитного договору були погоджені наступні умови: 6100,00 (тіло кредиту)*2,20% (відсоткова ставка) = 134,20 грн. - відсотки за один день; 14 днів (строк кредитування)* 134,20 грн. (відсотки за один день) = 1878,80 грн. - борг за відсотками; 6100,00 (тіло кредиту) + 1878,80 (борг за відсотками) = 7978,80 грн. - борг за кредитом, згідно договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається.
01.10.2021 року між ТОВ «Кошельок» та відповідачем укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3579504359-481199. (а.с.17)
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6100,00 грн. на умовах на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.
Тип кредиту - споживчий кредит. (п.1.2 Договору).
Згідно п. 2.1. Кредитного договору, кредит надається строком на 14 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
Згідно п. 1.3.3 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду. (п.1.3.3.1 Договору).
Сторони погодили, що встановлений п 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом (п.2.2 Договору).
Згідно п.2.3 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 цього Договору.
Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом. (п.3.1. Договору).
Згідно пункту п.3.3. Договору сторони домолись, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка платежів, що є Додатком до цього Договору.
Відповідно до п. 3.5 договору, сторони погоджуються, що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановлении? п.2.1 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 2 (два) відсотки від суми Кредиту за кожен день користуванняттКредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.3.4 Договору скасовуються з моменту початку і?х застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 2,2% (два цілих два десятка процента) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і додня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,85 розповсюджуються на весь період користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 Договору.
Згідно пунктів 3.6 та 3.7 Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах:
зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів;
з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати проценти з розрахунку 803 % річних, що становить 2.2% в день від суми кредиту та у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України сплачувати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми (пункти 3.7 3.9 Договору).
Кредит надається позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником в заявці (пункт 2.4 Договору).
На запит суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» надало інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано банківську картку № НОМЕР_2 та надано виписку за картковим рахунком, з якої вбачається, що 01 жовтня 2021 року на вказану банківську карту були зараховані грошові кошти в сумі 6100 грн. на рахунок клієнта ОСОБА_1 (а.с.31).
Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором від 01 жовтня 2021 року, станом на 12 січня 2022 року склала 18 186 грн. 54 коп., з яких 6 100 грн. - сума боргу за кредитом, 8 грн. 54 коп. - заборгованості за процентами нарахованими в межах лояльного періоду та 12 078 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за продовжений строк користування позикою (а.с.24-26).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Кошельок» має право грошової вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитом та за нарахованими відсотками в межах строку дії договору (14 днів), у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за договором та .
Судом встановлено, що 01 жовтня 2021 між сторонами було укладено договір № 3579504359-481199 у письмовій формі у вигляді електронного документа. Підписання договору відбулося шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та прирівнюється до власноручного підпису. Використання такого ідентифікатора є належним способом ідентифікації та підтвердженням волевиявлення особи на набуття цивільних прав та обов`язків (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19).
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 14 жовтня 2021 року (після спливу 14 днів, строку кредитування, визначеного п.2.1 Договору) відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав.
Оскільки позичальником не здійснено оплату всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом протягом лояльного періоду, то строк лояльного періоду не було продовжено у відповідності до п.2.2 Договору.
Отже, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 14 днів кредитування, але не більше 90 днів, що визначено договором, позивач посилався на факт продовження строку користування кредитними коштами, а саме на пункт 3.6 Договору.
При цьому позивач не звернув уваги, що сторони у розділі 2 договору « строки в договорі» погодили строк кредитування ( п.2.1) - 14 днів та можливість його продовження за умови проведення певної оплати в цей строк. Разом з тим, умови розділу 3 договору « плата за користування» містить перелік певних умов щодо нарахування процентів за користування кредитів, оцінку яким суд не надає з урахуванням того, що встановлені договором проценти в межах 14 денного строку кредитування судом першої інстанції визначені до стягнення.
Умови п.3.6-3.11 наведеного розділу договору не свідчать про строк кредитування, який визначений п. 2.1. договору.
Колегія суддів вважає за можливе зазначити, що наведені пункти договору місять відповідну формулу відповідальності за несплату кредитних коштів в обумовлений п.2.1. договору строк.
Так, наприклад, п. 3.8 договору визначено відповідну процентну ставку 2,2 % в день від фактичного залишку користування кредитом у межах нового строку кредиту.
Крім того, згідно п. 3.9 договору з наступного дня після закінчення лояльного періоду у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.
Отже, зі змісту вказаних положень договору вбачається, що проценти за користування кредитом договір пов`язує з неповерненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до стягнення на користь позивача відсотків, нарахованих за межами строку кредитування, що визначений в п. 2.1 договору, оскільки підставою до їх нарахування фактично є неналежне виконання позичальником умов договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений п. 2.1 договору строк, що має наслідком відповідальність, визначену ст. 625 ЦК України, а не право нараховувати відсотки на підставі ст. 1048 ЦК України за більшою ставкою.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та не спростовуються доводами апеляційної скарги про те, що нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1.ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги в оскарженій частині не спростовують, а тому колегію суддів не можуть бути прийняти як такі, що є підставою для зміни рішення суду в оскарженій частині.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2026 року в оскарженій частині - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389ЦПК України.
Головуючий І.В. Склярська
Судді: Л.П. Воронцова 
В.В. Майданік