П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/20912/26

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2026 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

09 липня 2026 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 збитки завдані державі в сумі 2 130,55 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2026 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у десятиденний термін надати заяву про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску. 
27 липня 2026 року від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку із наведенням поважності причин пропуску строку, яке обґрунтоване тим, що в Україні введений воєнний стан у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України внаслідок чого на території Чернігівської області систематично оголошувалися сигнали повітряної тривоги, що зумовлює необхідність розосередження особового складу військової частини та припинення роботи. Поряд з цим, зазначалося, що особовий склад юридичної служби позивача, як і інші військовослужбовці, залучалися до виконання завдань з оборони держави. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу разом із додатками у зв`язку із пропуском строку звернення до суду та відсутністю поважних причин для його поновлення. 
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу про повернення позовної заяви за відсутності правових підстав, оскільки невірно враховано доводи позивача викладені у позовній заяві, в заяві про поновлення строку звернення до суду, не з`ясовано всі обставини справи, не були досліджені судом в повному обсязі документи, в тому числі й нормативні, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення строку. 
Апелянт наполягає, що оголошення повітряних тривог, тривалість кожної з якої не менше 4-5 годин та необхідність розосередження особового складу суттєво ускладнює роботу і вказані обставини можуть засвідчувати поважність причин пропуску строку. При цьому, в управлінні прикордонного загону як і загалом по місту Чернігову здійснюються заходи щодо відключення електропостачання та інтернету, що унеможливлює вчасне відпрацювання судових справ та інших документів.
З посиланням на практику Верховного Суду апелянт звертає увагу, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Відповідно до ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду і жодних поважних причин пропуску строку не навів. 
Також суд першої інстанції зауважив, що відповідно до матеріалів справи про наявність підстав для звернення до суду позивачу було відомо 03.04.2026 року, тобто з дня видання наказу від 03.04.2026 № 518-ОС, яким солдата ОСОБА_1 з 29.03.2026 року знято з усіх видів забезпечення. 
Крім того, суд вказав, що заявник є суб`єктом владних повноважень (державним органом/військовим формуванням), до якого застосовуються підвищені вимоги щодо організації своєї діяльності та дотримання вимог процесуального законодавства. Кадрові складності, внутрішньо-організаційні питання чи виробниче навантаження юридичної служби суб`єкта владних повноважень не відносяться до об`єктивно непереборних обставин, які виправдовують пропуск процесуального строку.
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, але вбачає підстави для скасування ухвали про повернення позовної заяви, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України, а способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
Частинами 1 та 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що суб`єкту владних повноважень на відміну від фізичної та/або юридичної особи, за загальним правилом, встановлюється скорочений строк звернення до адміністративного суду у три місяці. 
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 січня 2021 року у справі №140/6315/20, від 24 червня 2021 року у справі №420/4099/20, від 06 квітня 2023 року у справі №320/7204/21.
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За змістом ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення на користь Військової частини НОМЕР_1 коштів з відповідача, які за твердженням позивача виплачено за відсутності правових підстав, оскільки після виплати грошового забезпечення у березні 2026 року за повний місяць ОСОБА_1 29 березня 2026 року самовільно залишив військову частину. 
Суд першої інстанції після надходження матеріалів позовної заяви вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду та початок перебігу процесуального строку пов`язав із виданням начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 наказу (по особовому складу) № 518-ОС від 03.04.2026 року, яким солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення. 
Колегія суддів зазначає про передчасність вказаного висновку, оскільки наказ № 518-ОС від 03.04.2026 року свідчить лише про те, що ним оголошено виключно обсяг соціального забезпечення ОСОБА_1 як діючого військовослужбовця з 29 березня 2026 року у зв`язку із наявністю зафіксованої позивачем події самовільного залишення місця несення служби. 
У свою чергу, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків врегульовано Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – Закон № 160-ІХ). 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 статті 8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Отже, колегія суддів зауважує, що у даному випадку наказ № 518-ОС від 03.04.2026 року як розпорядчий акт начальника прикордонного загону не є рішенням про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності із визначенням виду матеріальної відповідальності (повної чи обмеженої). 
У випадку проведення службового розслідування датою початку обчислення процесуального строку для звернення до суду у правовідносинах з відшкодування шкоди військовослужбовцем є дата прийняття наказу про затвердження результатів службового розслідування. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.11.2024 року у справі № 420/13987/23. 
Враховуючи те, що матеріали позовної заяви не містять інформацію стосовно проведення та/або відсутність підстав для проведення службового розслідування за фактом виявленої шкоди, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду у даному випадку є передчасним та сформований на підставі неповного з`ясування всіх суттєвих обставин справи. 
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи апелянта, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено документи в матеріалах справи, які впливають на висновок про дотримання чи недотримання строку звернення до суду, а також можливість його поновлення, з огляду на наступне. 
Так, розмір завданої шкоди державі позивач обґрунтовує зокрема з посиланням на розрахункові листи за березень та квітень 2026 року, оформлені та засвідчені заступником головного бухгалтера – начальника розрахункового відділення фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби). 
14 травня 2026 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу № 09.2/7346-26-Вих від 13.05.2026 року про необхідність повернення переплати грошового забезпечення у розмірі 2 130,55 грн на вказані реквізити.
Згідно трекінгу поштового відправлення № R067172594473 вказаний лист ОСОБА_1 не отримувався у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою та був повернутий на адресу позивача й у подальшому вручений йому 28.05.2026 року. 
Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення від 27 червня 2000 року у справі "Ільхан проти Туреччини", рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України"). 
Слід зазначити, що при оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення Європейський суд з прав людини (зокрема рішення у справах «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії»), як правило, враховує наступне: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.
Крім того, колегія суддів зазначає, що суд повинен звертати увагу на усі доводи учасників справи, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку учасників протягом цього строку, на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду тощо. Суд повинен всі ці обставини оцінювати в їх сукупності та гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 460/2864/18.
Тому, враховуючи предмет спору у даній справі, хронологію підготовки звернення позивача до суду, витребування від розпорядників інформації необхідних доказів, колегія суддів, в умовах триваючої військової агресії проти України, з метою уникнення надмірного формалізму та допуску позивача до правосуддя, вважає, що така процесуальна поведінка є процесуально добросовісною та виправданою у межах даного спору, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув й не надав відповідної процесуальної оцінки. 
Разом із тим, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта та погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що кадрові складності, внутрішньо-організаційні питання чи виробниче навантаження юридичної служби суб`єкта владних повноважень не відносяться до об`єктивно непереборних обставин, які виправдовують пропуск процесуального строку.
При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставина введення воєнного стану могла унеможливити дотримання строку на звернення до суду з позовною заявою за умови надання заявником належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду.
З огляду на наведені обставини у сукупності, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність поважних причин для його поновлення є передчасними та зроблені без повного з`ясування обставин справи, тому ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення необґрунтованої ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ст.ст.308, 312, 320, 322, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити. 
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2026 року – скасувати. 
Справу № 420/20912/26 направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко