ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

11.09.2026р. Справа № 905/1380/24 
Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження 
за позовом керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Центральна, 3 “в”; код ЄДРПОУ 25707002) в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 2; код ЄДРПОУ 44546457)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шоломенцева Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення 68 776,84 грн., з яких: заборгованість з орендної плати в розмірі 59 815,25 грн., пеня в розмірі 6 564,63 грн., 3% річних в розмірі 630,12 грн., інфляційні збитки 478.52 грн
без повідомлення (виклику) учасників справи

С У Т Ь С П О Р У

Керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до Фізичної особи-підприємця Шоломенцева Юрія Володимировича про стягнення 68 776,84 грн, з яких заборгованість з орендної плати в розмірі 59 815,25 грн., пеня в розмірі 6 564,63 грн., 3% річних в розмірі 630,12 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 766,84 грн.
В обґрунтування заявлених вимог керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська № 14/16 від 14.06.2016, внаслідок чого за період з 01.02.2022 по 26.10.2023 виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 59 815,25 грн., що стало підставою для нарахування пені в розмірі 6 564,63 грн., 3% річних в розмірі 630,12 грн. та інфляційних збитків в розмірі 1 766,84 грн.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/1380/24, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Згідно з частиною одинадцятою статті 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Судом встановлено, що прокурор та позивач зареєстрували електронні кабінети в підсистемі «Електронний суд», тому відповідно до ч. 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд вручає будь-які документи у справі виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету таких осіб.
Ухвала про відкриття провадження у справі була доставлена до електронних кабінетів вказаних учасників справи в підсистемі "Електронний суд" про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку документу до електронного кабінету.
Судом встановлено, що місце реєстрації відповідача є місто Слов`янськ Донецької області, яке згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, , є територією можливих бойових дій. У зв`язку з викладеним, ухвалою суду від 30.10.2024 було витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості про реєстрацію в якості внутрішньо переміщеної особи Шоломенцева Юрія Володимировича. 
05.11.2024 на адресу суду від Міністерства соціальної політки України надійшов лист, згідно якого станом на 04.11.2024 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб наявна інформація, що Шоломенцев Юрій Володимирович є внутрішньо переміщеною особою з 03.04.2024 з наступним місцем фактичного проживання: АДРЕСА_3 .
З метою повідомлення сторін про розгляд справи, ухвалу Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі було направлено на адресу відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яка була отримана відповідачем особисто 04.11.2024, про що наявна відповідна відмітка на рекомендованому листі.
Також вищезазначену ухвалу було направлено відповідачу за місцем фактичного проживання: 25015, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Пашутінська,5/2. Разом із тим, вказана копія ухвали була повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
07.11.2024 від представника позивача надійшла заява, в якій позивач підтримав позовні вимоги прокурора та просив їх задовольнити у повному обсязі.
14.11.2025 від Слов`янської окружної прокуратури Донецької області надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій прокурор просить стягнути з відповідача 68 746,97 грн., з яких: 59 815,25 грн. – заборгованість з орендної плати за період з 01.02.2022 по 26.10.2023, 6 564,63 грн. – пеня, 630,12 грн. – 3% річних, 1736,97 грн. – інфляційні втрати. 
06.04.2026 від Слов`янської окружної прокуратури Донецької області надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій прокурор просить стягнути з відповідача 59 815,25 грн. – заборгованість з орендної плати за період з 01.02.2022 по 26.10.2023, 6 564,63 грн. – пеня, 630,12 грн. – 3% річних, 478,52 грн. – інфляційні втрати.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскільки вищезазначена заява надійшла до суду до початку розгляду справи по суті, подана відповідно до вимог ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, остання приймається судом до розгляду.
Відтак, судом остаточно розглядаються позовні вимог прокурора про стягнення 68 746,97 грн., з яких: 59 815,25 грн. – заборгованість з орендної плати за період з 01.02.2022 по 26.10.2023, 6 564,63 грн. – пеня, 630,12 грн. – 3% річних, 478,52 грн. – інфляційні втрати. 
15.11.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 198-202), в якому останній визнав позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати станом на 24.02.2024 в сумі 2574,74 грн. Відповідач не визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за період з 01.01.2023 по 26.10.2023 у сумі 57 240,51 грн, пені в сумі 6 574,63 грн, 3% річних в сумі 630,12 грн, інфляційних збитків в сумі 1 766,84 грн. Відповідач вважає ці позовні вимоги та наведені в їх обґрунтування аргументи такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи. Зокрема, як зазначає відповідач, до позову додано декілька розрахунків заборгованості з орендної плати, у тому числі, станом на 16.10.2020 (переплата 56,89 грн), станом на 16.10.2022 (2 574,74 грн), станом на 16.05.2023 (25 502,38 грн), станом на 26.10.2023 (59 815,25 грн). Крім цього, до позовної заяви додана копія акту звірки по оплаті за оренду нерухомого майна станом на 26.10.2023, відповідно до якого заборгованість з орендної плати складає 59 800,41 грн. Таким чином Позивачем не наданий розрахунок суми заборгованості станом на момент звернення з позовом до суду.
Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що приміщення (об`єкт оренди) було передане у користування Відповідачу з 14.06.2016 строком на 02 роки 11 місяців 00 днів до 13.05.2019. У подальшому, строк дії договору продовжений до 13.04.2022 шляхом укладання додаткової угоди від 20.05.2019. Після 13.04.2022 строк дії договору в порядку, встановленому законодавством України (у редакції станом на 13.04.2022) та умовами договору оренди (шляхом укладання додаткової угоди до договору) не продовжувався.
Відповідач посилається на те, що неодноразово, у тому числі листами від 29.09.2023 та від 10.10.2023, повідомляв Позивача про той факт, що строк дії договору оренди № 14/16 від 14.06.2016 в установленому порядку не продовжувався та він фактично після 13.04.20222 не користувався вказаним приміщенням за призначенням через виїзд з міста Слов`янська до міста Кропивницького у порядку евакуації через загрозу життю та здоров`ю його родини. На думку відповідача, позивачем не надано доказів того, що Відповідач продовжив користуватися приміщенням після 13.04.2022. Позивачем не заперечується, що приміщення було пошкоджене вибуховою хвилею 27.03.2023 та з того часу непридатне до експлуатації, що підтверджується копією акту комісійного обстеження від 13.10.2023. Крім цього, на думку відповідача підтвердженням невизнання самим позивачем факту продовження строку дії вказаного договору є дії Позивача щодо організації аукціону на продовження договору оренди у порядку, визначеному статтею 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Як вбачається з копії листа Слов`янської МВА від 19.10.2023 № Ш-1022-2-20; 01-16-365 (копія додана до позовної заяви) Позивач не заперечує, що ним 02.02.2022 був оголошений електронний аукціон на продовження договору оренди. У встановлений строк від Відповідача не надходило заявки на участь в аукціоні, що свідчить про його небажання продовжувати дію договору після 13.04.2022.
Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вважає безпідставними дії Позивача щодо нарахування заборгованості по сплаті орендної плати за період після 13.04.2022, у тому числі за період з 01.01.2023 по 26.10.2023. Посилання Позивача на Акт звірки від 26.10.2023, як доказ згоди Відповідача з діями щодо нарахування заборгованості за період з 01.01.2023 по 26.10.2023, Відповідач вважає безпідставним через незгоду з ним та заперечення факту надання Шоломенцеву В.В. повноважень на підписання даного акту. Таким чином, Відповідач не визнає позовні вимоги щодо заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2023 по 26.10.2023 у сумі 59 815,25 грн.
Щодо нарахованих штрафних санкцій у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти їх задоволення, оскільки на його думку існують передбачені законом підстави для звільнення Відповідача від відповідальності (стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат) за порушення зобов`язання, а саме – за порушення строків розрахунку за оренду майна. Так, зокрема, після початку військової агресії РФ проти України, через загрозу життю та здоров`ю, з урахуванням рекомендацій органів державної влади, мешканці міста Слов`янська почали масово залишати постійне мешкання та виїздити до більш безпечних районів країни. Відповідач також виїхав до міста Кропивницького, внаслідок чого з 24.02.2022 припинив використання приміщення за цільовим призначенням згідно договору. Таким чином, виїзд орендаря до іншого регіону, різке зменшення користувачів послуг, які надавались Відповідачем, і з метою надання яких орендувалось приміщення, викликані військовою агресією РФ проти України, проведенням у 2022 році активних бойових дій на території Краматорського району Донецької області, унеможливило використання приміщення за призначенням, у тому числі з метою отримання прибутку від підприємницької діяльності, що є основним джерелом фінансування витрат Відповідача, у т.ч. витрат по розрахункам за договором оренди. Таким чином, військова агресія РФ проти України є обставиною форс-мажору, яка щонайменше опосередковано вплинула на можливості виконання Відповідачем умов договору оренди та є підставою для звільнення від відповідальності за повне або часткове невиконання, затримку виконання або неналежне виконання зобов`язань орендаря по цьому договору. Ця обставина стала основною причиною невиконання Відповідачем умов договору щодо строків розрахунку за оренду майна. Орендар, погоджуючись на обумовлені у договорі строки та порядок оплати орендної плати не міг оцінити можливі ризики, зокрема, й початок військової агресії РФ, тому погодив строки розрахунку без врахування цієї події. Крім того, на думку відповідача станом на 24.10.2024 (дата звернення з позовом до суду) закінчився строк позовної давності щодо стягнення з Відповідача пені з 16.05.2023 по 15.10.2023 у сумі 5 963,77 грн.
Вищезазначений відзив було подано одночасно із клопотанням про продовження строку на його подання.
В обгрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що про зміст позовної заяви та аргументи позивача представнику відповідача стало відомо лише 11.11.2024 після надання доступу до матеріалів справи у ЄСІТС «Електронний суд».
Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об`єктивних, тобто не залежних від особи, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов`язків. 
З огляду на обставини справи суд визнає поважними наведені відповідачем підстави пропущення строку на подання відзиву та приймає наданий відзив до розгляду.
21.11.2024 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, прокурор вважає безпідставними, оскільки спірний договір оренди був продовжений в силу приписів чинного законодавства внаслідок введення воєнного стану. Крім того, позивачем не нараховувалася орендна плата за період з 24.02.2022 по 31.12.2022, оскільки відповідач був звільнений від її сплати з тих же підстав. Крім того, відповідачем в період з 24.02.2022 по 26.10.2023 повідомлення про форс-мажор на адресу позивача не направлялось. Також прокурор вважає безпідставним заяву відповідача про сплив позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки про факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором прокуратурі стало відомо лише 10.04.2024.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. 
В той же час, судом враховано, що ст.12-2 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Тобто, навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.
Відповідно до ст. 26 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
З наведених приписів закону вбачається, що запровадження військового стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту, з урахуванням основних засад (принципів) господарського судочинства, встановлених ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того слід зазначити, що Господарський суд Донецької області знаходиться на території Харківської територіальної громади, яка з першого дня військової агресії перебуває під постійними ворожими обстрілами, які становлять загрозу життю та здоров`ю всіх учасників судового процесу. Окрім того, ворогом неодноразово вчинялися дії, спрямовані на руйнування об`єктів критичної інфраструктури регіону, що, зокрема, спричиняло тривале знеструмлення електричних мереж та вихід з ладу систем зв`язку та інтернету.
Такі обставини істотно уповільнили роботу суду, як щодо організаційно-технічного забезпечення судового процесу, так і щодо безпосереднього розгляду справи.
З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. 
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів. 
На думку суду, враховуючи належне повідомлення учасників справи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд,

ВСТАНОВИВ:

14.06.2016 між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шоломенцевим Юрієм Володимировичем (далі – орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська № 14/16 (далі – договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) нежитлове вбудоване приміщення (далі – об`єкт оренди), розташоване за адресою: м. Слов`янськ, вул. Торська (колишня Комунарів), 23.
Об`єкт передається в оренду з метою використання під аптеку (п. 1.2 в редакції додаткової угоди від 22.02.2017 до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська № 14/16 від 14.06.2016).
Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди від 01.08.2017 до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська № 14/16 від 14.06.2016) об`єкт оренди є майном комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська і знаходиться на балансі комунального підприємства «ЖЕК №4».
Згідно п. 2.2 договору (в редакції додаткової угоди від 22.02.2017 до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська № 14/16 від 14.06.2016) об`єктом оренди є: нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 83,9 м2, розташоване на першому поверсі житлового будинку, згідно поверхового плану, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1а).
Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди від 20.05.2019 до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська № 14/16 від 14.06.2016) за користування об`єктом оренди орендар перераховує 100% орендної плати до місцевого бюджету на рахунок №33210871005075 ГУДКСУ у Донецькій області, код банку 899998, КБКД 22080401, ЄДРПОУ 37803368. Розрахунок місячного розміру орендної плати є невід`ємною і складовою частиною цього договору (додаток №3б) і на дату підписання цих змін орендна плата за базовий місяць оренди (квітень 2019 року) становить 3705 грн. 58 коп. (три тисячі сімсот п`ять грн. 58 коп.), в тому числі ПДВ. Місячний розмір орендної плати за травень 2019 – визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (квітень 2019) на індекс інфляції за травень 2019 року. 
Згідно п. 3.2 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендарем самостійно шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць, на індекс інфляції за поточний місяць. У випадках дефляції індекс інфляції приймається за 100 %. У разі користування об`єктом оренди протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) орендна плата розраховується на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.
Орендна плата сплачується орендарем починаючи з моменту підписання акту приймання-передачі до моменту фактичного повернення займаного об`єкту оренди по акту орендодавцеві (включно). Припинення дії договору оренди або його розірвання не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість з орендної плати, штрафні санкції, інфляційні витрати, 3% річних (п. 3.3 договору). 
Відповідно до п. 3.5 договору орендна плата в грошовій формі сплачується орендарем самостійно, незалежно від результатів господарської діяльності щомісячно, не пізніше 15 числа наступного місяця. Зайва сума орендної плати підлягає заліку в рахунок подальших платежів. 
Орендар зобов`язаний вносити своєчасно і в повному обсязі орендну плату (п. 5.1.2 договору). 
Відповідно до п. 5.1.4 договору орендар зобов`язаний проводити поточний ремонт орендованого приміщення за рахунок власних коштів. 
Згідно п. 5.1.5 договору орендар зобов`язаний повернути дане приміщення орендодавцю в задовільному технічному стані і тій комплектації, що була на момент передачі, по акту зі всіма виконаними в приміщенні переобладнаннями на момент повернення. 
Орендар зобов`язаний повідомити орендодавця про зміну юридичної адреси (місцезнаходження) та рахунків протягом 10 днів з дня відповідних змін (п. 5.1.11 договору). 
Відповідно до п.7.3 договору за несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні збитки з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу. За несвоєчасне повернення об`єкту оренди в разі розірвання або припинення дії договору орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення.
Згідно п. 10.1 договору він набирає чинності від дати підписання сторонами акту приймання-передачі та діє з 14.05.2016 по 13.05.2019 року включно.
Відповідно до п. 11.2 договору зміни або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін з обов`язковим складенням письмового документу.
Згідно п. 11.7 договору його дія припиняється у випадках:
- закінчення терміну, на який він був укладений;
- приватизації об`єкта оренди орендарем;
- достроково за взаємною згодою сторін або рішенням суду;
- банкрутства орендаря;
- загибелі (знищення) об`єкту оренди;
- ліквідації юридичної особи – орендаря або юридичної особи – орендодавцем.
Додатковою угодою від 20.05.2019 до договору оренди нерухомого майна продовжено вказаний договір з 14.05.2019 по 13.04.2022.
Вищезазначений договір та додаткові угоди до нього підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками. 
В матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія акту приймання-передавання від 14.06.2016, відповідно до якого Управління комунальної власності Слов`янської міської ради передало, а Фізична особа-підприємець Шоломенцев Юрій Володимирович прийняв комунальне майно – нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 86,5 кв.м., розташоване на першому поверсі житлового будинку за адресою: м. Слов`янськ, вул. Торська (колишня Комунарів), 23. 
Вказаний акт приймання-передавання підписаний представниками обох сторін без зауважень.

В подальшому, 29.09.2021 між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради та Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області укладено договір про правонаступництво по зобов`язанням, згідно з п. 1.1. якого Управління комунальної власності Слов`янської міської ради передає належні йому зобов`язання та права за договором оренди №14/16 від 14.06.2016 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська, укладеним між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради та Фізичною особою – підприємцем Шоломенцевим Юрієм Володимировичем, а Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області приймає ці зобов`язання та права за договором №14/16 від 14.06.2016 із змінами та доповненнями. 
З цього договору випливає, що Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області займає місце Управління комунальної власності Слов`янської міської ради в правах та зобов`язаннях, що виникли з договору №14/16 від 14.06.2016 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п. 1.2. договору про правонаступництво). 
Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 4.1. договору про правонаступництво).
Листом від 18.09.2023 №01-16-281 Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області повідомило відповідача про наявність станом на 16.08.2023 заборгованості з орендної плати за договором оренди №14/16 від 14.06.2016 в розмірі 48 775,00 грн, з яких: 43062,05 грн – заборгованість з орендної плати (в тому числі заборгованість станом на 24.02.2022 – 2574,74 грн), 5712,95 грн - пеня, та про необхідність сплатити найближчим часом вказану заборгованість. Також запропоновано розірвати договір оренди у випадку, якщо відповідач в подальшому не планує використовувати орендоване майно.
У відповідь на вищевказаний лист відповідач листом від 29.09.2023 (а.с. 51 ) повідомив позивача про те, що вважає договір оренди №14/16 від 14.06.2016 припиненим з 13.04.2022, а з 24.02.2022 орендоване майно не використовує внаслідок евакуації до м. Кропивницький, а також пошкодження орендованого майна внаслідок ракетних обстрілів. Також у вказаному листі відповідач повідомив про визнання боргу з орендної плати в сумі 2574,74 грн., нарахованого до 23.02.2022 включно, а також просив провести комісійне обстеження приміщення на предмет пошкодження внаслідок ракетних обстрілів за участю його представника.
Також 10.10.2023 аналогічний за змістом лист був направлений відповідачем на адресу начальника комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації.
Листом від 19.10.2023 (а.с.56) позивач повідомив відповідача, що 02.02.2022 управлінням комунальної власності в ЕТС було оголошено електронний аукціон про продовження спірного Договору оренди, про що відповідач був повідомлений. У зв`язку з відсутністю учасників аукціону вказаному електронному аукціону було присвоєно статус «аукціон не відбувся». В подальшому було оголошено про проведення14.04.2022 електронного аукціону на передачу в оренду спірного приміщення, проте за відсутності учасників аукціону, аукціон не відбувся. Також відповідача було повідомлено про те, що відповідно до п.5 Постанови №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» договори оренди комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Крім того повідомлено відповідача про право на розірвання договору та зобов`язання за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди орендодавцю.
23.10.2023 (а.с. 71) відповідач звернувся до позивача із заявою про припинення з 13.04.2022 договору оренди №14/16 від 14.06.2016 та прийняття нежитлового вбудованого приміщення за адресою: м. Слов`янськ, вул. Торська (колишня Комунарів), 23 за актом приймання-передавання. 
У відповідь на лист відповідача від 23.10.2023 позивач листом від 25.10.2023 за №01.01.-15/3640 повідомив відповідача про те, що у відповідності до приписів ст.25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору орендар зобов`язаний протягом 3-х робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно орендодавцю за актом приймання-передачі.
Також листом від 25.10.2023 за №01-16-371 відповідача повідомлено про необхідність звільнити орендоване майно від належних орендарю речей та повернути його балансоутримувачу та сплатити орендну плату, нараховану до дати, що передує даті повернення майна з оренди. Одночасно відповідачу повідомлено, що майно вважається повернутим з оренди з моменту підписання акту повернення з оренди орендованого майна.
26.10.2023 між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (орендодавець) та Фізичною особою – підприємцем Шоломенцевим Юрієм Володимировичем (орендар) укладено угоду про припинення договору оренди №14/16 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська від 14.06.2016, згідно з п. 1 якого сторони, керуючись п. 11.2. договору та ст. ст. 651, 654 ЦК України, домовились вважати договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №14/16 від 14.06.2016 таким, що є розірваним за згодою сторін 26.10.2023.
Пунктом 3 цього договору визначено, що підписання цієї угоди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити орендну плату, нараховану до 26.10.2023 включно.
Вищезазначену угоду підписано представниками сторін без зауважень.
Також 26.10.2023 між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області та Фізичною особою – підприємцем Шоломенцевим Юрієм Володимировичем підписано акт приймання-передачі нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська по договору №14/16 від 14.06.2016, згідно з п. 1 якого на підставі акту технічного стану нежитлового приміщення, складеного балансоутримувачем – комунальним підприємством Слов`янської міської ради «Керуюча компанія №4» від 26.10.2023 року, орендар передає, а орендодавець приймає нежитлове вбудоване приміщення загальної площею 83,9 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, вул. Торська, буд. 23.
16.07.2024 Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області на адресу ФОП Шоломенцева Ю.В. було надіслано претензію від 15.07.2024 №03-09-292 з вимогою сплатити на користь бюджету Слов`янської міської територіальної громади заборгованість з орендної плати за договором оренди №14/16 від 14.06.2016 станом на 26.10.2023 в сумі 59 815,25 грн, пені – 9587,08 грн, 630,12 грн – 3% річних, 1 766,84 грн – інфляційних втрат, всього 71 799.29грн.
Листом від 29.07.2024 відповідач відмовився від задоволення вищевказаної претензії (а.с.111). 
У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості з орендної плати за договором оренди 14/16 від 14.06.2016 Керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області звернувся до суду з цим позовом про стягнення з ФОП Шоломенцева Ю.В. на користь Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області заборгованості з орендної плати у розмірі 67 488,52 грн., з яких: 59 815,25 грн. – заборгованість з орендної плати за період з 01.02.2022 по 26.10.2023, 6 564,63 грн. – пеня, 630,12 грн. – 3% річних, 478,52 грн. – інфляційні втрати.

Щодо підстав звернення прокурора з позовом до суду.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII “Про прокуратуру”. Ця стаття визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність захисту» може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених до його компетенції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Також ч. 3 та 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, передбачені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, суд зазначає, що системне тлумачення положень статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Великою Палатою Верховного суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення до суду уповноваженого органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави (у даному випадку) свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому бездіяльність компетентного органу (не здійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Постановою Верховного суду від 06.07.2021 у справі №922/3025/20 визначено, що однією з підстав для представництва прокурора є бездіяльність компетентного органу. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. У пункті 26 вказаної постанови зазначено, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
У постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів.
Рішенням Конституційного суду України у справі №1-1/99 від 08.04.1999 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Поняття “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах” означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Згідно з ч. 1 ст. 60 «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
За приписами пп. 1 п. «а» ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» у разі утворення військово-цивільної адміністрації населених пунктів повноваження відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, сільських, селищних, міських голів припиняються з дня призначення керівника такої військово-цивільної адміністрації. Повноваження виконавчих органів зазначених рад, апаратів цих рад та їх виконавчих комітетів, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у таких органах та апаратах, припиняються з дня, наступного за днем прийняття рішення зазначеним керівником військово-цивільної адміністрації населених пунктів про можливість цієї військово-цивільної адміністрації здійснювати повноваження, віднесені законом до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Згідно з Указом Президента України від 26.05.2021 №210/2021 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» утворено Слов`янську міську військово-цивільну адміністрацію Краматорського району Донецької області.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування начальник військової адміністрації, крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови.
Згідно з Указом Президента України від 30.03.2022 №188/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області» на базі військово-цивільної адміністрації, утвореної Указом Президента України від 26.05.2021 №210/2021 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» утворено Слов`янську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області.
Відповідно до п. 1 постанови Верховної Ради України від 18.07.2022 №2397-ІХ «Про здійснення начальниками Дружківської, Костянтинівської та Слов`янської міських військових адміністрацій Краматорського району Донецької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Слов`янської міської військової адміністрацій Краматорського району Донецької області, крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження відповідних міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних міських голів.
Згідно з розпорядженням начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 03.02.2023 №79 «Про перейменування Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області» перейменовано Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області на Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області.
За приписами п. 1.2. Положення Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, затвердженого розпорядженням начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 03.02.2023 №79 (далі – Положення) до Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області переходять права управління комунальної власності Слов`янської міської ВЦА у всіх зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області здійснює функції орендодавця щодо майна комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади – єдиних майнових комплексів, їх відокремлених структурних підрозділів, а також нежитлового нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що знаходяться на балансі підприємств комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади на праві господарського відання та управління житлово-комунального господарства управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації на праві оперативного управління (крім вирішення питань щодо відчуження, у тому числі і шляхом приватизації комунального майна та надання комунального майна в оренду на строк понад один рік) (пп. 3.2.5 п. 3.2. Положення).
Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області здійснює контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого майна комунальної власності, переданого в оренду, орендарями (пп. 3.2.7. п. 3.2. Положення).
Виходячи з наведеного, з урахуванням договору про правонаступництво по зобов`язанням від 29.09.2021, Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації є правонаступником прав та обов`язків Управління комунальної власності Слов`янської міської ради за договором оренди №14/16 від 14.06.2016.
Отже, уповноваженим органом щодо здійснення управління майном, що є предметом договору оренди №14/16 від 14.06.2016, та стягнення заборгованості з орендної плати є Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області. 
З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави у суді в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Слов`янська окружна прокуратура Донецької області звернулась до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області з листом від 02.04.2024 №57-1024вих-24, в якому просила надати інформацію та документи: відомості про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади, що перебували в оренді, та за якими станом на 01.04.2024 сторонами розірвано або припинено договірні відносини; дані про наявну заборгованість із внесення орендної плати за договорами користування майном комунальної власності, які станом на 01.04.2024 розірвано або припинено (період її виникнення та сума); відомості про дотримання строків повернення майна орендарем в порядку, визначеному договором оренди, у разі його припинення, згідно Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; дані про проведені у 2022-2024 роках відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» балансоутримувачами перевірки стану використання комунального майна, у яких станом на 01.04.2024 сторонами розірвано або припинено договірні відносини. 
У відповідь на лист Слов`янської окружної прокуратури Донецької області від 02.04.2024 №57-1024вих-24 Слов`янською міською військовою адміністрацією Краматорського району Донецької області листом від 10.04.2024 №01.01.-11/1231 надано перелік договорів оренди, які були припинені станом на 01.04.2024 та за якими є заборгованість зі сплати орендної плати за майно комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади. Надано інформацію щодо заборгованості по розірваним договорам оренди станом на 01.04.2024 за 2022-2024 роки та копії документів за зазначеними договорами оренди. 
Листом від 02.07.2024 №57-2037вих24 Слов`янська окружна прокуратура Донецької області просила Слов`янську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області надати інформацію та належним чином завірені копії документів: про фактичний розмір наявної заборгованості орендаря - Фізичної особи - підприємця Шоломенцева Юрія Володимировича, за договором оренди від 14.06.2016 №14/16, що визначений на підставі відповідних розрахунків, а саме: розрахунку заборгованості з внесення орендної плати, розрахунку пені, розрахунку інфляційних збитків, а також 3% річних від суми боргу; про розгляд орендарем листів-претензій, що спрямовувались орендодавцем з 18.09.2023 по 25.10.2023 з метою стягнення заборгованості; щодо наявності форс-мажорних обставин під час виконання сторонами договору. 
У відповідь на лист Слов`янської окружної прокуратури Донецької області від 02.07.2024 №57-2037вих24 Слов`янською міською військовою адміністрацією Краматорського району Донецької області листом від 16.07.2024 №01.01.-11/2439 надано розрахунки заборгованості за договором оренди від 14.06.2016 №14/16 та іншу запитувану інформацію.
Листом від 13.08.2024 №57-2489вих-24 Слов`янська окружна прокуратура Донецької області звернулась до Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, в якому просило надати наступну інформацію: відомості про балансоутримувача об`єкта оренди за договором оренди від 14.06.2016 №14/16 з посиланням на розпорядчий документ про передачу об`єкта на баланс; відомості про результати розгляду претензії №03-09-292 від 15.07.2024 за договором оренди та дані про фактичне відшкодування орендарем заборгованості за договором оренди; дані про реквізити рахунку, відповідно до п.3.1 договору, з метою перерахування коштів зі сплати заборгованості з орендної плати за договором до місцевого бюджету; відомості про ведення претензійно-позовної роботи та вжиті орендодавцем заходи з метою стягнення заборгованості за договором оренди від 14.06.2016 №14/16 та копії відповідних документів на підтвердження розгляду справ у суді або вжиття інших заходів щодо захисту інтересів держави (за наявності); дані про суму нарахування пені за договором оренди від 14.06.2016 №14/16.
В листі від 21.08.2024 №03-09-322 Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області повідомило Слов`янську окружну прокуратуру Донецької області, що не зверталось до Господарського суду Донецької області з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості з орендної плати, пені, 3% річних, інфляційних втрат за договором оренди від 14.06.2016 №14/16, та звертатись не планує. Надано інформацію та документи, запитувані Слов`янською окружною прокуратурою Донецької області.
Листом від 15.10.2024 №57-3197вих-24 прокуратура повідомила Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про представництво інтересів держави шляхом звернення до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шоломенцева Ю. В. про стягнення 68 776,84 грн, з яких: 59 815,25 грн - основний борг з орендної плати за період з 01.02.2022 по 26.10.2023, 6 564,43 грн - пеня, 630,12 грн - 3% річних, 1 766,84 грн - інфляційні втрати.
З наведеного вбачається, що Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області було обізнано про необхідність захисту інтересів держави та мало відповідні повноваження для їх захисту шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди №14/16 від 14.06.2016, проте відповідних заходів не вживало.
З огляду на викладене суд погоджується з доводами прокурора, що вищевказані обставини свідчить про порушення інтересів держави та бездіяльність органу, уповноваженого на здійснення їх захисту, та у зв`язку з цим наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурором дотримано вимоги ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” та попередньо, до пред`явлення позову, повідомлено позивача про прийняття рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Оцінюючи матеріали справи, суд виходить з наступного.
Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Цивільного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умовами укладеного між ними договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м.Слов`янська № 14/16 від 14.06.2016.
За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). 
Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За приписами ч. 3 ст. 760 Цивільного кодексу України, особливості найму окремих видів майна встановлюються цим кодексом та іншим законом.
Як встановлено п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
Згідно приписів ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату. 
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як встановлено ч. 4 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
При цьому, приписи ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.
Як встановлено матеріалами справи, між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська № 14/16 від 14.06.2016, до якого неодноразово вносились зміни, при цьому, зазначений договір розірвано за згодою сторін 26.10.2023р.
Як вже зазначалося, відповідно до п. 3.3 договору орендна плата сплачується орендарем починаючи з моменту підписання акту приймання-передачі до моменту фактичного повернення займаного об`єкту оренди по акту орендодавцеві (включно). Припинення дії договору оренди або його розірвання не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість з орендної плати, штрафні санкції, інфляційні витрати, 3% річних.
В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі, згідно якого орендоване майно було повернуто орендодавцю 26.10.2023 у зв`язку з укладенням угоди про припинення договору оренди від 14.06.2016.
Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання по сплаті орендних платежів виконував не належним чином, у зв`язку з чим за останнім виникла заборгованість у розмірі 59 815,25грн за період з 01.02.2022 по 26.10.2023.

Відповідач, в свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що на його думку спірний договір оренди припинив свою дію з 13.04.2022 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Більш того, за твердженням відповідача він фактично після 13.04.2022 не користувався орендованим приміщенням через виїзд з міста Слов`янська до Кропивницького у порядку евакуації. На думку відповідача, позивачем не надано доказів того, що відповідач продовжив користуватися приміщенням після 13.04.2022. Більш того, позивачем не заперечується той факт, що приміщення було пошкоджене вибуховою хвилею 27.03.2023, що підтверджується копією акту комісійного обстеження від 13.10.2023, доданого до позовної заяви. Крім того, на думку відповідача дії позивача щодо організації аукціону на продовження договору оренди, а саме оголошення електронного аукціону 02.02.2022, свідчить про небажання самого позивача продовжувати його дію після 13.04.2022. 
Суд відхиляє вказані доводи відповідача з огляду на наступне. 
Під час укладення договору оренди (14.06.2016) сторони керувалися Законом України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна". Разом із тим, 27.12.2019 набрав чинності Закон України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", який введено в дію 01.02.2020, та відповідно до пункту 2 Перехідних положень якого на правовідносини щодо продовження договору оренди після 01.07.2020 поширюється дія саме цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Отже, суд відхиляє твердження відповідача щодо небажання позивача продовжувати дію договору оренди №14/16 від 14.06.2016, яке, на його думку, полягало у оголошенні електронного аукціону 02.02.2022, оскільки проведення останнього було обов`язковою умовою його поновлення.
В подальшому, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України.
Отже, за висновком суду, закінчення строку спірного договору оренди (13.04.2022) припало на час дії воєнного стану в Україні.
У зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, Верховною Радою Законом від 01.04.2022 № 2181-IX внесено зміни до Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 157-ІХ та доповнено пунктом 6-1, яким унормовано, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо: продовження договору оренди, шляхом запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.
На виконання вказаних законодавчих приписів Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", яка набрала законної сили 01.06.2022. 
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» № 634 від 27.05.2022 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
Відповідно до пункту 16 вищезазначеної постанови орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022.
Враховуючи вимоги пункту 16 Постанови № 634 від 27.05.2022 суд дійшов висновку, що вказаними положеннями нормативно-правового акта, який набув чинності 01.06.2022, на орендодавця державного та комунального майна покладено обов`язок забезпечити продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022. Тобто, має місце надання зворотної сили нормативно-правовому акту в часі (ретроактивна дія) шляхом прямої вказівки про це в такому нормативно-правовому акті, і такий темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України, оскільки ретроактивна дія вказаної Постанови уточнює початкові наміри законодавця забезпечити правову визначеність орендаря в умовах воєнного стану, який запроваджено в Україні з 24.02.2022.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 917/565/22 від 12.04.2023.
Більш того, суд критично ставиться до твердження відповідача щодо небажання продовжувати дію спірного договору оренди після 13.04.2022, оскільки у листі Слов`янської МДА від 19.10.2023 №Ш-1022-2-20 (а.с. 56), на який посилається відповідач, зазначено про те, що відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Шоломенцевим Ю.В. була подана 04.01.2022 заява на продовження договору оренди строком на 5 років шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. 
Оскільки термін дії договору мав закінчитися 13.04.2022, то в силу положень вказаної постанови термін дії Договору продовжено на період дії воєнного стану та відповідно спірний Договір оренди був чинним до 26.10.2023 (дати укладення угоди про його припинення за згодою сторін).
Отже доводи відповідача про закінчення терміну договору 13.04.2022 спростовуються наявними матеріалами справи, оскільки вбачається, що його дію було припинено угодою про припинення договору оренди нерухомого майна від 26.10.2023 та за актом приймання-передачі нерухомого майна від 26.10.2023 спірне майно повернуто орендодавцю.
Щодо наявного в матеріалах справи акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 13.10.2023 (а.с. 58-59), складеного Комісією з обстеження об`єктів нерухомого майна на території Слов`янської міської територіальної громади, які пошкоджені внаслідок збройної агресії Російської Федерації, складеного за участю представника відповідача – Шоломенцева В.В. суд зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту вказаного акту, підписаного сторонами без зауважень, орієнтовною датою пошкодження орендованого приміщення є 27.03.2023, ймовірні причини пошкодження об`єкта – вибухова хвиля. У висновку зазначено наступну інформацію: приміщення придатне для експлуатації після проведення поточного ремонту. При цьому в матеріалах справи наявні звернення самого відповідача з проханням провести відповідний огляд орендованого приміщення за участю його повноважного представника. 
Суд зазначає, що відповідно до п. 5.1.4 договору орендар зобов`язаний проводити поточний ремонт орендованого приміщення за рахунок власних коштів. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо належного виконання відповідачем обов`язку здійснення поточного ремонту в орендованому приміщенні. Наведені обставини, за висновком суду, спростовують доводи відповідача щодо неможливості використання об`єкту оренди за цільовим призначенням.
Посилання відповідача на те, що приміщення було пошкоджено та в подальшому не придатне для використання спростовуються даними Акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії РФ від 13.10.2023, яким встановлено, що приміщення придатне для експлуатації після проведення поточного ремонту. Крім того зазначений акт складався за участі представника відповідача та має його підпис.

Щодо доводів відповідача про те, що він не користувався орендованим майном після 13.04.2022 суд зазначає наступне.
Згідно до частин 4, 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Норма права, закріплена в частині 6 статті 762 Цивільного кодексу України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті, можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.
Для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.
При цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.
Суд враховує, що в частині 6 статті 762 Цивільного кодексу України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.
Вказаний висновок узгоджується з позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №910/14244/20, від 14.06.2022 у справі №910/3536/21, від 07.06.2022 у справі №922/1010/21, від 20.10.2021 у справі №911/3067/20.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 зазначила, що підставою для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Крім того, обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 Цивільного кодексу України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
З урахуванням викладеного, відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. 
Тобто, орендар повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. 
На підтвердження неможливості користування орендованим майном відповідач посилався на введення воєнного стану згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження від 02.08.2022 №679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області», у зв`язку з чим він був вимушений переміститися до м. Кропивницький Кіровоградської області.
Втім, факт введення в Україні воєнного стану, за відсутності активних бойових дій на території м. Слов`янськ, або окупації цієї території, а також переміщення відповідача до м.Кропивницький Кіровоградської області самі по собі не свідчать про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні ч. 6 ст. 762 ЦК України.
Більш того, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що у 2022 році виїхав з м.Слов`янська до м. Кропивницього. Разом із тим, в матеріалах справи наявний лист Управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 09.07.2024 (а.с.99), згідно якого Шоломенцев Ю.В. зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у м. Кропивницький лише з 03.07.2024. 
Відповідачем не надано доказів відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості перебування та/або зберігання своїх речей в ньому тощо внаслідок воєнного стану.
З огляду на викладене, а також враховуючи, що з часу переміщення відповідача з м.Слов`янськ відповідач не був позбавлений можливості звернутись до орендодавця з заявою про припинення договору через неможливість використання орендованого майна одразу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від орендної плати за період з 01.01.2023 по 26.10.2023 згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Як вбачається позивачем нараховано за період з 01.02.2022 по 26.10.2023 суму орендної плати за договором:
-за лютий 2022 – 2 574,74 грн;
-за січень 2023 – 5656,60грн;
-за лютий 2023 – 5696,20грн;
- за березень 2023 – 5 781,64грн;
-за квітень 2023 – 5793,20грн;
-за травень- 2023 – 5822,17грн;
-за червень 2023 – 5868,75грн;
-за липень 2023 – 5868,75грн;
- за серпень 2023 – 5868,75грн;
-за вересень 2023-5898,09грн;
- за жовтень 2023 – 4986,36грн, а всього 59 815,25 грн.
Відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати станом на 24.02.2024 в сумі 2 574,74грн. В частині стягнення орендної плати за період з 01.01.2023 по 26.10.2023 в сумі 57240,51 заперечує.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ) в Україні з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан строком до 25 травня 2022р. 
В подальшому, відповідними Указами Президента України час воєнного стану неодноразово продовжувався і станом на час розгляду справи триває на всій території України.
Під час дії воєнного стану Законом України від 01 квітня 2022 року №2181-ІХ “Про внесення змін до Закону України “Про оренду державного та комунального майна” (далі - Закон) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про оренду державного та комунального майна” доповнено, зокрема, пунктом 61, згідно з яким під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені Законом про оренду.
На виконання вимог Закону Урядом прийнято постанову від 27 травня 2022 № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану” (далі - Постанова №634).
Підпунктом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 (в редакції, що діяла на спірний період) «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» передбачено, що на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31.12.2022, за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24.02.2022 або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24.02.2022 або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна, зокрема, які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь).
Водночас, підпунктом 5 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 передбачено, що звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до пункту 1 Постанови № 634 здійснюється без окремого рішення орендодавця.
Підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 було передбачено звільнення певних категорій орендарів, державного і комунального майна, від орендної плати у період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування.
Наявність у Постанові № 634 правової конструкції “але у будь-якому разі до 31.12.2022” свідчить, що така дата буде застосована, як кінцева лише у разі припинення воєнного стану раніше 31.12.2022. 
Суд звертає увагу, що до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 01 квітня 2022 року № 1307/5 (який був чинним в період прийняття Постанови №634) включено Краматорський район (крім міст Костянтинівка, Краматорськ, Слов`янськ, смт Олександрівка).
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України про «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» від 6 березня 2022 року №209 протягом дії воєнного стану припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в межах адміністративно-територіальних одиниць, що належать до територій активних бойових дій (крім територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації.
Надалі, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №469 від 09.05.2023 пп. 1 п. 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №209 викладено в такій редакції «припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в межах адміністративно-територіальних одиниць, що належать до територій активних бойових дій (крім територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 (який був чинним та діяв в період до 20.03.2025) Краматорська міська територіальна громада з 24.02.2022 є територією можливих бойових дій.
Таким чином, оскільки орендоване майно знаходиться у місті Слов`янськ в межах якого, на спірний період, не припинявся доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України та яке є територією можливих бойових дій, то до орендаря не застосовується положення стосовно звільнення від орендної плати на період воєнного стану, які передбачені підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022.
Позивач, обґрунтовуючи підставність нарахування та стягнення орендної плати, посилався на те, що відповідно до ч.1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану” відповідач був звільнений від обов`язку сплачувати орендну плату у період з 24.02.2022 по 31.12.2022. Відтак, з 01.01. 2023 по 26.10.2023 відповідач повинен був сплачувати орендну плату відповідно до умов, встановлених договором оренди нерухомого.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 59 815,25 грн, з яких: 2574,74 грн - за період з 01.02.2022 по 23.02.2022, 57 240,51 грн - за період з 01.01.2023 по 26.10.2023, а отже і про їх задоволення.
Щодо доводів відповідача про те, що приміщення відповідачу було повернуто 26.10.2023, а отже не може вважатись днем його використання та нараховуватись орендна плата, з цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до умов п.3.3. Договору оренди, орендна плата сплачується орендарем до моменту фактичного повернення займаного об`єкту оренди по акту приймання-передачі орендодавцеві (включно). Як встановлено матеріалами справи об`єкт оренди повернуто орендодавцю за актом 26.10.2023, а отже позивачем правомірно нараховано орендну плату за цей день у відповідності до умов договору.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Як вже зазначалося, згідно п. 7.3 договору за несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні збитки з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу. За несвоєчасне повернення об`єкту оренди в разі розірвання або припинення дії договору орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення.
Позивачем за несвоєчасне погашення заборгованості за договором нараховано пеню за загальний період з 01.01.2023 по 26.10.2023 в сумі 6564,63 грн.
Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" наданий позивачем розрахунок пені суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно невірними. Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" власного розрахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 11 136,89 грн. Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача пеню в межах заявленої суми 6564,63 грн.

Також позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних в розмірі 630,12 грн. за загальний період з 16.04.2021 по 26.10.2023.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.
3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.
Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунки 3% річних за визначені позивачем періоди, господарський суд дійшов висновку, що останні є арифметично та методологічно невірними. Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" власного розрахунку сума 3%, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 691,28 грн. Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача 3% в межах заявленої суми 630,12 грн.
Також позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 478,52 грн. за загальний період з 16.10.2023 по 26.10.2023. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується. 
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначені позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що він є методологічно невірним. Так, із наявного в матеріалах справи розрахунку (а.с. 189) вбачається, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат в сумі 478,52 грн. за жовтень 2023 з 16.10.2023 по 26.10.2023, тобто за неповний місяць, а отже приймаючи до уваги особливості нарахування інфляції, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 478,52 грн. у повному обсязі. 

Як вже зазначалося, під час розгляду даної справи від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог щодо стягнення пені. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах.
Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. 
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19),невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 справа № 903/602/24 підсумувала, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності з 04 вересня 2025 року, відновлено обчислення строків позовної давності.
Отже, з 12 березня 2020 року по 29 січня 2024 року строк звернення до суду продовжувався, водночас з 30 січня 2024 року по 04 вересня 2025 року перебіг позовної давності зупинявся.
Відповідно до ч. 3 ст. 263ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Прокурор звернувся до суду з даним позовом 21.10.2024 року.
Отже виходячи з вищенаведеного річний строк звернення до суду щодо стягнення пені не сплив.
Щодо форс-мажорних обставин на які посилається відповідач
Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відповідно до ст. 617 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Господарський суд зауважує, що під час перевірки того, чи потрібно застосовувати наслідки виникнення форс-мажору слід встановити: 1) які саме зобов`язання за Договором порушено; 2) чи доведено відповідачем наявність форс-мажору та його причинно-наслідковий зв`язок з невиконанням зобов`язання; 3) чи виконано боржником усі передбачені Договором дії, необхідні для виникнення у нього права посилатись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2022 р. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення; те, що обставини є форс-мажорними для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому, той факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що їх наявність може бути засвідчена відповідним компетентним органом.
Аналогічного висновку дійшов і ВС й у постанові від 16 липня 2019 р. у справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.
Довідка ТПП - єдиний регламентований законодавством і загальноприйнятий документ, який підтверджує факт настання форс-мажорних обставин. Але для суду одного документу може бути недостатньо. Судова практика одностайна в тому, що обставини непереборної сили повинні бути підтверджені документально (Постанова ВС від 15 лютого 2022 р. у справі № 910/4532/21). Такими доказами можуть бути, зокрема, сертифікат ТПП України. При цьому, щоб засвідчити форс-мажорні обставини, особі необхідно звернутися до ТПП, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання.
Не ставлячи під сумнів те, що війна та пов`язані з нею події є обставинами непереборної сили, господарський суд вказує, що відповідачем не надано доказів того, що у даному випадку зазначені обставини вплинули на його спроможність вносити орендну плату. Отже, існування причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором та невиконанням відповідачем договірних обов`язків не доведено.
З урахуванням наведеного, господарський суд вважає, що підстав для звільнення відповідача в даному випадку від відповідальності за неналежне виконання Договору не має.
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Отже, кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру заявлених позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ
Позовні вимоги керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до Фізичної особи-підприємця Шоломенцева Юрія Володимировича про стягнення 67 488,52 грн., з яких: 59 815,25 грн. – заборгованість з орендної плати, 6 564,63 грн. – пеня, 630,12 грн. – 3% річних, 478,52 грн. – інфляційні втрати, задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шоломенцева Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (84122, Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 2; код ЄДРПОУ 44546457; р/р UA458999980334119850000005658, одержувач ГУДКСУ Слов`янське УК/Слов`янська МТГ, МФО 899998, код установи 37967785) заборгованість з орендної плати в розмірі 59 815,25 грн., пеню в розмірі 6564,63 грн., 3% річних у розмірі 630,12 грн.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шоломенцева Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Донецької обласної прокуратури (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6; код ЄДРПОУ 25707002; р/р UA918201720343180002000016251, отримувач - прокуратура Донецької області) судовий збір у розмірі 3006,53 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України). 
Повний текст рішення складено та підписано 11.09.2026.
Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Зельман