КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи №752/2918/26 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8617/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Мазур Ю.Ю. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М.,
за участю:
представника позивача Карапетяна А.Р., 
представника відповідачки Панченко О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просив: 
- у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину майна: транспортний засіб марки Bentley, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 23.10.2021 на ім`я відповідачки - ОСОБА_1 ; грошові кошти та матеріальні цінності, які зберігаються у банківських сейфах (скриньках) № НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі Договору відповідачка ОСОБА_1 у Відділенні "Арсенальне" АТ "ОТП Банк";
- у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майна: транспортний засіб марки Bentley, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 23.10.2021 на ім`я відповідача - ОСОБА_1 ; грошові кошти та матеріальні цінності, які зберігаються у банківських сейфах (скриньках) № НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі Договору відповідачка ОСОБА_1 у Відділенні "Арсенальне" АТ "ОТП Банк";
- судові витрати покласти на відповідачку.
Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд:
- накласти арешт на транспортний засіб марки Bentley Bentyaga, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 23.10.2021 на ім`я відповідачки - ОСОБА_1 ;
- заборонити виїзд (переміщення) за кордон України транспортного засобу марки Bentley Bentyaga, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 23.10.2021 на ім`я відповідачки - ОСОБА_1 , зокрема, шляхом заборони органам Державної прикордонної служби України здійснювати пропуск через державний кордон України вказаного транспортного засобу;
- заборони Відділенню "Арсенальне" АТ "ОТП Банк" здійснювати розкриття банківських сейфів (скриньок) №№ НОМЕР_3, НОМЕР_5 якими на підставі Договору користується відповідачка - ОСОБА_1 та уповноважені нею особи.
Заяву обгрунтовано тим, що відповідачка має реальну можливість здійснити відчуження транспортного засобу та розпорядитися коштами та цінностями які зберігаються в банківському сейфі (скринці), а отже існує реальна загроза відчуження майна, що в подальшому може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 9-11).
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2026 заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на транспортний засіб марки Bentley Bentyaga, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 . Заборонено Відділенню "Арсенальне" АТ "ОТП Банк" здійснювати розкриття банківських сейфів (скриньок) №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі договору відповідачка ОСОБА_1 та уповноважені нею особи. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 16-19).
В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ані в заяві про забезпечення позову, ані в оскаржуваній ухвалі не наведено доказів того, що вона вчиняла будь-які дії, спрямовані на відчуження транспортного засобу марки Bentley Bentyaga.
Тобто, фактично застосований арешт грунтується на припущеннях, що суперечить правовій позиції Верховного Суду про недопустимість забезпечення позову на підставі абстрактних ризиків без належного доказового підтвердження.
Натомість, саме позивач до звернення до суду відчужив два транспортні засоби - Rolls-Royce Cullinan та Ferrari 812 Superfastшляхом укладення договорів дарування та їх перереєстрації на інших осіб. Тобто, фактичні дії щодо вибуття спільного майна з володіння сторін вчиняв саме позивач, а не відповідачка.
Також, зазначає, що застосований судом захід забезпечення позову у вигляді арешту та заборони користуватися банківською депозитною коміркою є необгрунтованим та непропорційним, адже до заяви про забезпечення позову позивачем не було долучено: жодного підтвердження наявності у комірці грошових коштів чи інших цінностей та їх орієнтовної кількості або вартості; підтвердження факту внесення відповідачкою або позивачем коштів до зазначеної комірки; походження таких коштів, які можуть належати сторонами (декларацій тощо); зв`язку можливого вмісту комірки з предметом спору.
Крім того, сама ухвала не містить жодного мотивованого обгрунтування необхідності арешту саме на банківську комірку, не визначає обсяг майна, яке підлягає забезпеченню, а також не містить оцінки співмірності такого заходу із заявленими вимогами.
Представник відповідачки у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеннню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є поділ майна подружжя, а саме: транспортний засіб марки Bentley, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 23.10.2021 на ім`я відповідачки - ОСОБА_1 ; грошові кошти та матеріальні цінності, які зберігаються у банківських сейфах (скриньках) № НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі Договору відповідачка ОСОБА_1 у Відділенні "Арсенальне" АТ "ОТП Банк";
Так, згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).
Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на спірний транспортний засіб, суд дотримався указаних вище вимог законодавства та, встановивши, що між сторонами виник спір щодо майна, набутого у період шлюбу, у тому числі, щодо транспортного засобу, який є предметом спору, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно.
Щодо доводів апелянта про те, що надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування запропонованого ним заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, слід зазначити, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
При цьому, відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідачки, оскільки рухоме майно, на яке накладений арешт, залишається в її володінні та користуванні.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині того, що застосований судом захід забезпечення позову у вигляді заборони здійснювати розкриття банківських сейфів (скриньок) є необгрунтованим та непропорційним, адже, як вбачається, до заяви про забезпечення позову позивачем не було долучено: жодного підтвердження наявності у комірці грошових коштів чи інших цінностей та їх орієнтовної кількості або вартості; підтвердження факту внесення відповідачкою або позивачем коштів до зазначеної комірки; походження таких коштів, які можуть належати сторонами (декларацій тощо); зв`язку можливого вмісту комірки з предметом спору.
У свою чергу, за відсутності будь-яких документальних підтверджень існування грошових коштів та/або інших матеріальних цінностей, їх належності сторонам чи зв`язку з предметом спору, застосування судом першої інстанції такого заходу забезпечення позову не відповідає принципу пропорційності та є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.
Більш того, ухвала суду не містить жодних мотивувань з приводу правомірності і обгрунтованості вжиття саме такого заходу забезпечення позову, тобто суд фактично не обгрунтував свій висновок у цій частині.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді заборони користуватися банківською депозитною коміркою не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачки.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині застосованого судом першої інстанції заходу забезпечення позову у вигляді заборони Відділенню "Арсенальне" АТ "ОТП Банк" здійснювати розкриття банківських сейфів (скриньок) №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі договору відповідачка ОСОБА_1 та уповноважені нею особи, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача в частині заборони Відділенню "Арсенальне" АТ "ОТП Банк" здійснювати розкриття банківських сейфів (скриньок) №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі договору відповідачка ОСОБА_1 та уповноважені нею особи.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149, 150, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року про забезпечення позову в частині застосування судом першої інстанції заходу забезпечення позову у вигляді заборони Відділенню "Арсенальне" АТ "ОТП Банк" здійснювати розкриття банківських сейфів (скриньок) №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі договору відповідачка ОСОБА_1 та уповноважені нею особи - скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині заборони Відділенню "Арсенальне" АТ "ОТП Банк" здійснювати розкриття банківських сейфів (скриньок) №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими користується на підставі договору відповідачка ОСОБА_1 та уповноважені нею особи - відмовити.
В іншій частині ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 16 липня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова