Унікальний номер справи 752/31454/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9907/2026
Головуючий у суді першої інстанції Т. М. Данілова 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

21 липня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю 
«Фінансова компанія «Фінтраст капітал»

відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», подану представником Крюковою Мариною Володимирівною, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року,

у с т а н о в и в:

ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №4427802 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 5 600,00 грн. строком кредитування 350 днів, зокрема з 28.02.2024 року по 12.02.2025 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 12.02.2025 року, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором, стандартна процентна ставка - 2,5 % в день.
24.03.2024 відповідач не здійснив оплату процентів згідно платежу та не повернув тіло кредиту.
25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Оскільки ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань, ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» просить стягнути з нього заборгованість, яка складає 10 640,00 грн., з яких 5 600,00 грн. - заборгованість за кредитом та 5 040,00 грн. - заборгованість за процентами.
Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 було змінено найменування з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст капітал».
Враховуючи те, що на момент укладання договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст капітал», як фактором, строк договору № 4427802 про надання споживчого кредиту від 28.02.2024 не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 110 календарних днів з 26.10.2024 по 12.02.2025 в сумі 15 400,00 грн.
За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 26 040,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 5 600,00 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором - 5 040,00 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» за 110 календарних днів 15 400,00 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та 10 000 грн. витрат з правової допомоги.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» 5 600,00 грн. заборгованість за кредитом, 5 040,00 грн. - заборгованості за процентами, нарахованих первісним кредитором, 10 000 грн. витрат на правничу допомогу та 1 695,68 грн. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» через представника Крюкову М.В. подано до суду апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за період з 26.10.2024 по 12.02.2025.
Зауважує, що суд фактично встановив факт укладення договору про надання споживчого кредиту, проте на інших умовах, а саме щодо нарахування відсотків.
Відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. Оскільки договором факторингу прямо передбачено право позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків з 26.10.2024 по 12.02.2025 є законним та обґрунтованим. Таким чином, майбутня вимога, що була передана позивачеві разом із договором факторингу, є належним об`єктом правочину, а відсотки за її прострочення підлягають стягненню відповідно до умов договору та положень чинного законодавства України.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.
28.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4427802 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 5 600,00 грн. строком кредитування 350 днів, зокрема з 28.02.2024 по 12.02.2025, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 12.02.2025, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором, стандартна процентна ставка - 2,5 % в день.
Вказаний договір був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 733720.
25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача.
ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка за його розрахунком складає 26 040,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основним у розмірі 5 600,00 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованих первісним кредитором - 5 040,00 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 110 календарних днів 15 400,00 грн.
Метою укладення договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення на користь фактора права грошової вимоги до боржника/боржників, такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги.
Таким чином, умовами укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 визначено передання і майбутньої грошової вимоги за договором № 4427802 про надання споживчого кредиту від 28.02.2024 року. 
Відповідно до акту за договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024, витягу з реєстру боржників, ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право вимоги за договором № 4427802, укладеним з ОСОБА_1 в загальному розмірі 10 640,00 грн., з яких 5 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 5 040,00 грн. - заборгованість за процентами, нарахованих первісним кредитором.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, що були нараховані ним з 26.10.2024 по 12.02.2025 в розмірі 15 400,00 грн.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналогічні положення містить ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч.1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;
Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, Кредитний договір № 4427802 від 28 лютого 2024 року укладений за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства - позикодавцем шляхом ідентифікації позичальника із зазначенням ним своїх персональних даних, та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі.
Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення.
Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб- сторінці (далі -«електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта.
У момент введення коду на Сайті Товариства Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним.
Отже, слід дійти висновку, що для укладання договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору.
Сторони узгодили розмір кредиту, строки та умови користування коштами, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків та відповідальність сторін за невиконання та неналежне виконання умов договору, що свідчить про ознайомлення Позичальника зі всіма істотними умовами договору та про наявність волі Відповідача для укладення кредитного договору в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Підписавши договір, Позичальник посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Отже, з огляду на викладене, та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», якою передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною, між Товариством та Клієнтом, був укладений та підписаний.
Таким чином, факт укладення договору про надання фінансового кредиту №4427802 від 28.02.2024 року між ОСОБА_1 та первісним кредитором є доведеним.
Надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є законними та обґрунтованими.
Щодо договору факторингу, слід зазначити наступне.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу № 25/10/2024, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. 
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно, предметом договору факторингу може бути:
- право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога);
- право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога);
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається, тобто не є необхідним підписання актів приймання-передачі тощо.
У частині 2 ст. 1078 ЦК встановлено й момент переходу права вимоги за договором факторингу, за яким відступлення вимоги обумовлене певною подією - за таким договором право вимоги переходить до фактора з моменту настання цієї події. Так, зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.
Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Зазначене підтверджується також постановою КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі No 278/1679/13-ц. Аналогічний правовий висновок міститься постанови КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі No 361/2105/16-ц.
Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, що були нараховані ним з 26.10.2024 по 12.02.2025 в розмірі 15 400,00 грн.
Проте, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача відсотки у період з 26.10.2024 по 12.02.2025.
Відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. 
Отже, оскільки договором факторингу прямо передбачено право позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків з 26.10.2024 по 12.02.2025 є обґрунтованим. 
Таким чином, майбутня вимога, що була передана позивачеві разом із договором факторингу, є належним об`єктом правочину, а відсотки за її прострочення підлягають стягненню відповідно до умов договору та положень чинного законодавства України.
Умовами Договору, передбачено, що відповідно до п. 5.1.3. ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.
Слід звернути увагу на ту обставину, що ТОВ «Лінеура Україна» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 1177 від 19.03.2019 року, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України від 21.03.2024 року.
ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» (ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000495 від 21.01.2022 року, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 03.04.2024 року. На підставі зазначеного ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» (ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» ) має право укладати договори факторингу.
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер.
Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» (ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором.
Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
Окремо треба зауважити, що відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору.
24.03.2024 відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку та не повернув тіло кредиту.
За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого Первісним кредитором, вбачається, що у період з дати укладання Договору, а саме: з 28.02.2024 по 25.10.2024 (дата укладання Договору факторингу), у відповідача перед Первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 5040 грн.
Враховуючи норми чинного законодавства України, а також те, що за Договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача, вимоги Товариства щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами до ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами підлягає стягненню у сумі 5 040 грн.
В даній справі, окремої уваги потребує пункт 1.1. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024. За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4427802 строк кредиту 350 днів: з 28.02.2024 року по 12.02.2025 року.
Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії Договору № 4427802 від 28.02.2024 року не закінчився.
Отже, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 12.02.2025 року (110 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 15400 грн. (5600 грн * 2,5% = 140 грн*110 календарних дні = 15400 грн).
У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4427802 від 28.02.2024 року, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з ОСОБА_1 у сумі 20440 грн. (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 5040 грн., проценти нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у сумі 15400 грн.).
Слід наголосити, що кожна кредитна справа має свої ознаки та характеристики, які її відрізняють. Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку:
«проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».
Отже, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних).
Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.
Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо стягнення відсотків не у повному розмірі, заявленому позивачем. В даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру - не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Таким чином, за договором факторингу ТОВ «ФК «Фінтраст капітал», відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими за період з 26.10.2024 по 12.02.2025, що складає 15 400 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у цій частині позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подачу позову Товариством було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, тому з урахуванням задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені Товариством витрати зі сплати судового збору за подачу позову до суду у розмірі 2 422,40 грн. За таких обставин, суд змінює рішення суду першої інстанції і в цій частині, збільшує розмір стягнутого с відповідача на користь Товариства судового збору з 1 695, 68 грн до 2 422,40 грн. 
За подачу апеляційної скарги Товариством сплачено 3 633,60 грн судового збору. Зважаючи на те, що вимоги апеляційної скарги задоволено, отже з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн., а також 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, враховуючи, що відповідачем не подано заяву про зменшення таких витрат. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» суми заборгованості за відсотками нарахованими за період з 26.10.2024 по 12.02.2025, що складає 15 400 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ:44559822, 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення, 2) 15 400 грн. заборгованості за відсотками за кредитним договором № 4427802 від 28 лютого 2024 року, нарахованими за період з 26.10.2024 по 12.02.2025. 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» судового збору змінити. 
Збільшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»  судового збору з 1 695,68грн. до 2 422,40 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (ЄДРПОУ:44559822, 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення, 2) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн., а також 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.  

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна