Справа № 711/5658/26
Номер провадження 3/711/1411/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 липня 2026 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Олійник В.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, 
до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ : 

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до протоколу Серії АПР18 № 222318 - 02.04.2026 о 12.00 год. за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 чинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру, що полягали в нанесенні удару ногою по бедру ОСОБА_2 , внаслідок чого було завдано шкоди її фізичному здоров`ю, але не призвели до тілесних ушкоджень, за що передбачена адміністративна відповідальність передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Особа стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав в повному обсязі. Поясним, що ОСОБА_2 – це його колишня дружина, з якою вони на даний час мають конфлікт, щодо визначення місця проживання їх спільних дітей. ОСОБА_2 будь-яким чином намагається перешкодити йому у вільному спілкуванні з дітьми та порушує договір укладений ними та нотаріально посвідчений, щодо визначення днів, коли він може бачитися з дітьми. На даний час він в повному обсязі продовжує утримувати спільних дітей. Щодо події, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, пояснив, що 02.04.2026 він дійсно поїхав за дитиною в садок, оскільки це був день, коли йому було визначено можливість бачитися з дітьми. Коли він забрав дитину, приїхала його колишня дружина та силоміць забрала сина. При цьому вона вихопила документи з машини та розкидала по вулиці. В подальшому, під час сварки саме ОСОБА_2 нанесла йому удар по обличчю. ОСОБА_2 на постійній основі провокує конфлікти, після чого починає знімати на телефон, з метою його дискредитації в суді. Наразі у них триває судовий процес щодо визначення місця проживання їх дітей. З приводу того, що ОСОБА_2 вихопила та розкидала його особисті речі і документи, а також вдарила його по обличчю, до правоохоронних органів не звертався. В подальшому він дізнався, що ОСОБА_2 разом з дітьми без його відома переїхала в м.Харків, саме тому у визначений для побачення з дітьми день, він поїхав до Харкова, де ОСОБА_2 почала перешкоджати йому реалізувати свої права. Саме тому саме він і викликав працівників поліції, щоб зафіксувати цей факт, проте останні, не зрозуміло з яких причин, склали протокол стосовно нього, ще й за події, які нібито були на початку квітня. Вважає, що не здійснював будь-яких протиправних дій, тим паче не вчиняв будь-якого насилля відносно колишньої дружини та дітей.
Представник особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 – адвокат Кучер Ю.В. зазначила, сторона захисту не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП відсутні, з огляду на наступне. Згідно протоколу серії АПР18 №222318 від 24 травня 2026 року, вбачається, що 02.04.2026 о 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 чинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру, що полягали в нанесені удару ногою по бедру ОСОБА_2 , внаслідок чого було завдано шкоди її фізичному здоров`ю, але призвели до тілесних ушкоджень. Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, до протоколу додані терміновий заборонний припис, добровільна поінформована згода, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, заява ОСОБА_2 від 24.05.2026, пояснення ОСОБА_2 від 24.05.2026 рапорт, відеозаписи з бодікамер працівників поліції Управління патрульної поліції в Харківській області. Із заяви ОСОБА_2 від 24.05.2026 вбачається, що остання просить органу поліції прийняти міри до ОСОБА_1 , який вчиняв відносно неї психологічне та економічне насильство. Дані дії здійснюються з 22.05.2026. Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що 02.04.2026 в АДРЕСА_4 , її колишній чоловік ОСОБА_1 вчинив щодо неї фізичне насильство, а саме вдарив її ногою по бедру. Внаслідок чого їй було завдано фізичного болю. З пояснень ОСОБА_2 від 24.05.2026. вбачається, що з моменту її звернення до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 став відноситись до неї агресивно, перестав давати гроші, не допомагає з дітьми і відмовляється займатися з ними. Проте вказані вище обставини, які зазначила ОСОБА_2 , не відповідають дійсності. 29 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №100. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 січня 2025 року у справі №639/8146/24 шлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_2 систематично чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим рішенням Служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07.10.2025 №387 встановлено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 : щовівторка та щочетверга з 18:00 до 20:00; перші та треті вихідні дні місяця з 18:00 п`ятниці до 15:00 неділі; без присутності матері дітей; з урахуванням обставин, які можуть виникнути. В подальшому, 30.10.2025 між батьками укладено договір про утримання та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А., зареєстрований в реєстрі за № 4852, умови якого виконуються виключно ОСОБА_1 , що підтверджується копіями платіжних інструкцій про сплату коштів на утримання дітей. Тому твердження ОСОБА_2 , щодо вчинення відносно неї та дітей економічного насильства не відповідають дійсним обставинам справи. На теперішній час в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває справа №711/5894/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Черкаської про визначення місця проживання дітей. Щодо подій, які мали місце 02.04.2026 в АДРЕСА_3 слід зазначити наступне. Дійсно, 02.04.2026 ОСОБА_1 у визначений день нотаріально посвідченим договором про утримання та визначення місця проживання дітей приїхав до дитячого садочку, щоб забрати свого сина. Під час того, як ОСОБА_1 мав намір їхати додому разом із своїм сином з`явилася ОСОБА_2 , яка поводила себе агресивно, кидалася на ОСОБА_1 та висловлювалася на його адресу лайкою в присутності малолітньої дитини, чим в свою чергу спричинила психологічне насильство над малолітнім ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки дитина в той момент перебувала у переляканому та розгубленому стані. Крім того, ОСОБА_2 нанесла один удар в область обличчя ОСОБА_1 також в присутності дитини. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом, що додається до даного клопотання. Вказаним відеозаписом також підтверджується факт відсутності будь-якого насильства відносно ОСОБА_2 з боку її колишнього чоловіка - ОСОБА_1 . Після цих обставин, ОСОБА_2 поїхала до міста Харкова. ОСОБА_1 , з метою проведення зустрічей зі своїми синами, у визначений договором про утримання та визначення місця проживання дітей, 24.05.2026 приїхав за місцем проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_5 , проте дітей колишня дружина побачити не дала. Натомість, з метою фальсифікації доказів та надання недостовірної інформації викликали працівників поліції м.Харкова з метою складення даного адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 . Окремо слід зауважити про те, що в разі вчинення 02.04.2026 відносно ОСОБА_2 дій, що на її думку могли мати прояви домашнього насильства, остання не була позбавлена можливості відразу звернутися до органів поліції м.Черкаси, де на її думку і відбулось таке насильство. ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , які б мали ознаки будь-яких видів домашнього насильства, нецензурною лайкою не ображав, не погрожував, доказів про вказані дії матеріали справи не містять, суть правопорушення, зазначена в протоколі, жодними доказами не підтверджена. Таким чином, до протоколу серії АПР18 № 222318 від 24.05.2026 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. А саме по собі описання адміністративного правопорушення в протоколі не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, адже таке порушення має бути зафіксоване та докази про його вчинення долучені до протоколу, в якому правопорушення описане. Враховуючи вищезазначені обставини, вважають, що відсутні будь-які докази, які б могли підтвердити вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 дій, які мають ознаки домашнього насилля відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП та Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», просить суд провадження про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, адже в матеріалах справи, крім протоколу, відсутні будь-які інші докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Бібліченко М.В., на безпосередній участі довірительки не наполягав. Пояснив, що ОСОБА_2 в зазначеній справі має статус потерпілої особи. ОСОБА_1 вчинив стосовно ОСОБА_2 дії, що мають ознаки домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Крім того епізоду, що розглядається в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 711/5658/26 ОСОБА_1 07.07.2026 вчинив дії, що мають ознаки домашнього насильства стосовно своїх малолітніх дітей. Зазначені дії ОСОБА_1 вчинив в період перебування на розгляді в Придніпрянському районному суді м. Черкаси справи про адміністративне правопорушення № 711/5658/26 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Стосовно ОСОБА_1 24.05.2026 було складено терміновий заборонний припис серії ЕТ № 109777 від 24.05.2026 строком на 10 діб, відповідно до якого ОСОБА_1 було заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ( ОСОБА_2 ); Заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ( ОСОБА_2 ). Незважаючи на той факт, що термін дії термінового заборонного припису серії ЕТ № 109777 від 24.05.2026 сплив 03.07.2026, то вже 07.07.2026 ОСОБА_1 вчинив черговий акт сімейного насилля вже стосовно малолітніх дітей. 07.07.2026 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 вчинив стосовно свого сина ОСОБА_3 домашнє насилля, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру. Також 07.07.2026 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 вчинив стосовно свого сина, ОСОБА_4 домашнє насилля, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру. В результаті протиправних дії 07.07.2026 стосовно ОСОБА_1 винесено термінові заборонні приписи серії ЕТ № 111803 від 07.07.2026 та серії ЕТ № 111805 від 07.07.2026 року строком на 10 діб. Викладене свідчить, що в діях ОСОБА_1 відсутнє бажання захистити найкращі інтереси дітей та налагодити взаємовідносини з ними. Своїми діями ОСОБА_1 переслідує лише власні інтереси з метою самоствердитись за рахунок приниження честі та гідності інших людей. Наведені обставини свідчать про те, що людина, яка не отримала покарання за вчинення аналогічного протиправного діяння продовжує вчиняти протиправні дії, відчуваючи свою безкарність та не відчуваючи незворотність настання покарання. За таких обставини ОСОБА_2 вважає, що за вчиненні протиправні дії стосовно ОСОБА_2 доцільно застосувати до ОСОБА_1 покарання у вигляді громадських робіт, оскільки таке покарання найкраще вплине на ОСОБА_1 для усвідомлення відповідальності за нанесення фізичних та моральних страждань потерпілій. Принесена користь суспільству від громадських робіт, виконаних ОСОБА_1 буде сприяти формуванню у останнього розуміння, що спірні питання можна вирішувати без фізичного та/або психологічного насилля. Для вирішення спору сторонам достатньо лише почути один одного та знайти компроміс.На підставі викладеного просить суд визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 покарання у вигляді громадських робіт.
Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові матеріали провадження, приходжу до наступного:
Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Частина 1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого
Згідно ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року, під домашнім насильством слід вважати будь-які діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
При цьому, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а фізичне насильство є формою домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Водночас, фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
У відповідності до ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється в тому числі і на осіб, які спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.
Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії Серії АПР18 № 222318 - 02.04.2026 о 12.00 год. за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_1 чинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру, що полягали в нанесенні удару ногою по бедру ОСОБА_2 , внаслідок чого було завдано шкоди її фізичному здоров`ю, але не призвели до тілесних ушкоджень, чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Об`єктивна сторона правопорушення виражається, саме в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Таким чином обов`язковою умовою настання відповідальності за цією статтею є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 вчинив будь-які дії (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив домашнє насильство, на підтвердження чого, суду було надано: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 222318; терміновий заборонний припис; добровільна поінформована згода; форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; заява ОСОБА_2 від 24.05.2026, пояснення ОСОБА_2 від 24.05.2026; рапорт відеозаписи з бодікамер працівників поліції Управління патрульної поліції в Харківській області.
В ході судового розгляду справи встановлено, що особа стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 є колишнім подружжям та між ними існують тривалі неприязні стосунки, які носять особистий характер. 
Неприязні стосунки пов`язані з тим, що після розлучення останніх, виникло питання щодо встановлення місця проживання спільних дітей, в зв`язку з чим триває судовий розгляд, та через що між вказаними особами виникають постійні конфліктні ситуації.
В своїй заяві ОСОБА_2 вказує про вчинення колишнім чоловіком ОСОБА_1 неправомірних дій стосовно неї, які згідно повідомлення останньої мали місце 02.04.2026, а саме вчинення ОСОБА_1 стосовно неї фізичного насильства, хоча про дані дії потерпіла заявила лише 24.05.2026. 
В судовому засіданні досліджено відеозапис наданий стороною захисту, в ході перегляду якого встановлено, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувається конфлікт, в ході якого опоненти ображають один-одного. При події перебуває дитина, яку матір тримає за руку. При цьому сторони ведуть відеозйомку на мобільні телефони. 
На відео зафіксовано, що ОСОБА_2 наносить ляпас руками. Проте у суду відсутні будь-які відомості, що вказане відео стосується саме події, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення Серії АПР18 № 222318, оскільки відсутня ідентифікація часу та місця його створення. 
На думку суду вказане відео додатково підтверджує наявність конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Крім того, сторона захисту в своїх поясненнях категорично заперечила проти вчинення ОСОБА_1 будь-яких проти правних дій стосовно колишньої дружини та дітей, які проживають з нею спільно в одній квартирі. 
В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Інших доказів суду не надано.
Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).
Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі. 
Оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті ч.1 ст.173-2 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.173-2 ч.1, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:	  	В.  М.  Олійник