УХВАЛА

08 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/20449/23
адміністративне провадження № К/990/30806/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2026 у справі № 320/20449/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 01.07.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2026 у справі № 320/20449/23.
Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026, задоволено позов ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.04.2023 №25938/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1.761.043,00 грн, податкового повідомлення-рішення від 12.04.2023 №25939/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 116.668,00 грн, податкової вимоги від 09.05.2023 №0011493-1304-2615 щодо податкового боргу ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (правонаступником якого є ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА») у розмірі 2.202.930,80 грн, рішення про опис майна у податкову заставу від 09.05.2023 №0011493-1304-2615. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» - адвокатом Федоренко Тетяною Федорівною подано клопотання про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції справи № 320/20449/23 у розмірі 208933,20 грн на користь товариства.
Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» (адреса: 01001, місто Київ, площа Спортивна, будинок 1-А, вежа А, поверх 15, код ЄДРПОУ 35534116) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень нуль копійок).
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, вчинено посилання на положення статей 134, 139 КАС України, зазначено, що більшість підготовлених представником позивача документів має дублюючий характер. Зокрема, позовна заява, апеляційна скарга відзив на апеляційну скаргу, клопотання про долучення повторюють зміст попередніх процесуальних документів заперечень на акт податкової перевірки, адміністративної скарги та інших матеріалів, з якими адвокат Кучеренко О. І. вже був добре ознайомлений на момент їх складання. Не вбачається виконання будь-яких складних додаткових досліджень, залучення експертів, аналізу великого обсягу унікальних доказів чи розробки принципово нової правової позиції. Заявлені години на підготовку позовної заяви, а також значні витрати часу на підготовку відзивів та клопотань явно завищені для справи стандартної податкової категорії. Заявлений обсяг витраченого часу та загальна сума витрат у розмірі 15000,00 грн. не відповідають реальній складності справи, обсягу фактично виконаних унікальних дій та реальному внеску адвоката. Такий розмір витрат є неспівмірним зі значенням справи, її категорією та критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України. Слід також урахувати, що всі витрати пропонується стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, тобто за рахунок коштів Державного бюджету України. Така обставина зумовлює необхідність особливо суворої оцінки судом розумності та співмірності витрат, оскільки йдеться про використання публічних коштів, а неприватних ресурсів сторін. Покладення на державний орган обов`язку відшкодувати майже один мільйон гривень витрат на правничу допомогу у справі типової категорії суперечило б засадам справедливості, пропорційності та ефективного використання бюджетних коштів. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. 
Разом з тим, скаржником не наведено конкретних висновків Верховного Суду, які не були враховані судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови.
Скаржник сам собі суперечить, зазначаючи одночасно про стягнення 15000,00 грн та майже один мільйон гривень витрат на правничу допомогу.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Як встановлено зі змісту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що «хоча матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу професійної правничої допомоги та наявність у нього обов`язку щодо оплати відповідних послуг, сам по собі погоджений сторонами розмір гонорару не є безумовною підставою для його повного відшкодування за рахунок іншої сторони спору. Оцінюючи характер та складність справи, обсяг виконаних представником позивача процесуальних дій під час апеляційного перегляду, зміст підготовленого відзиву на апеляційну скаргу, участь представника позивача лише в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також враховуючи, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції не потребував підготовки значного обсягу нових доказів чи формування принципово нової правової позиції порівняно з тією, яка вже була викладена та досліджена судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат не відповідає критеріям розумності та співмірності. З урахуванням принципів справедливості, пропорційності та необхідності забезпечення балансу між правом особи на компенсацію понесених витрат і недопущенням покладення на іншу сторону надмірного фінансового тягаря, наявні підстави для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення. З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що справедливою, обґрунтованою та такою, що відповідає критеріям реальності, необхідності й розумності судових витрат у цій справі, є сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.».
Судом при цьому враховано правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у постанові Верховного Суду від 01.09.2022 у справі №640/16093/21.
Касаційна скарга не містить обґрунтованого спростування таких висновків.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2026 у справі № 320/20449/23 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва