ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/7163/25 пров. № А/857/46068/25	

суддя в 1-й інстанції – Ксензюк А.Я.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Гінди О.М., Гуляка В.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 (далі –позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими підпунктом 4 пункту 3 частини 12 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ); зобов`язання прийняти наказ про звільнення з військової служби в Збройних Силах України у зв`язку з сімейними обставинами, передбаченими підпунктом 4 пункту 3 частини 12 статті 23 Закону №2232-ХІІ, та наказ про виключення зі списків особового складу частини.
В обґрунтування позову вказував, що 25.05.2025 він звернувся через застосунок «Армія+» до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, оскільки на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей (син ОСОБА_2 , 2017р.н., син ОСОБА_3 , 2018р.н. та син ОСОБА_4 , 2024р.н.). Однак, за результатами розгляду рапорту, позивач отримав резолюцію щодо його відхилення, оскільки не пройшов перевірку помічника командира бригади з правової роботи ВЧ НОМЕР_1 . Вважаючи, що така відповідь командира ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови у звільнення з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими підпунктом 4 пункту 3 частини 12 статті 23 Закону №2232-ХІІ, є протиправною і необґрунтованою позивач звернувся до суду з даним позовом. 
1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 25 травня 2025 року про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту 4 пункту 3 частини 12 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення за результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 від 25 травня 2025 року про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту 4 пункту 3 частини 12 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.
1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, адже не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення адміністративного спору. 
Так, в обґрунтування позиції вказав, що до ВЧ НОМЕР_1 не надходив рапорт позивача про звільнення з військової служби від 25.05.2025, відповідно рішення за результатами розгляду такого рапорту командуванням ВЧ НОМЕР_1 не приймалося.
Зазначає, що у випадку подання позивачем у встановленому порядку рапорту щодо звільнення з військової служби з дотриманням вимог Статутів Збройних Сил України та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, такий буде розглянутий військовою частиною НОМЕР_1 у встановлений чинним законодавством строк та порядком та за наявності законних підстав буде прийнято рішення про його звільнення з військової служби.
Відтак, вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.
1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.
ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 04.04.2025 №1237 (а.с.24), записами військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.7-28). 
25.05.2025 позивач звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років (а.с.25)
До рапорту додано: свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03.08.2018, серії НОМЕР_4 від 27.11.2018, серії НОМЕР_5 від 26.09.2024 та свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 від 01.02.2018.
Відповідно до резолюції до рапорту, оформленого у електронній формі, командиром батареї управління та артилерійської розвідки ВЧ НОМЕР_1 прийнято рішення від 25.05.2025, яким погоджено вказаний рапорт, а начальником артилерії заступником командира бригади прийнято рішення від 28.05.2025, яким не погоджено рапорт, оскільки ОСОБА_1 не пройшов перевірку помічника командира бригади з правової роботи (а.с.26). 
Вважаючи бездіяльність відповідача у не розгляді рапорту протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року витребувано у ОСОБА_1 підтвердження створення та подання на погодження рапорту від 25.05.2025 в електронній формі через застосунок "Армія+", зокрема дані про накладену електронну печатку технічного адміністратора Державного вебпорталу, тощо.
Станом на 17 липня 2026 року вимоги ухвали суду про витребування додаткових доказів не виконано.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
На момент розгляду цієї справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в період дії воєнного стану.
Закон №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 2, 4 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Статтею 26 Закону №2232-ХІІ визначені підстави звільнення з військової служби.
Так, з 18.05.2024 діє нова редакція статті 26 Закону №2232-ХІІ, згідно з абзацом п`ятим пункту 3 частини 12 якої військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Отже, виходячи з вищезазначених норм, правовою підставою для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану є перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. При цьому право військового на звільнення з військової служби не перебуває у залежності від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), оскільки вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше дітей віком до 18 років) на його утриманні.
Відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова №413) військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, наявність у особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей.
Як передбачено пунктом 14.10 Розділу XIV «Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період» Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Отже, наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у рапорті про звільнення з військової служби позивач вказав підставу звільнення - перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей (а.с.25).
Колегія суддів звертає увагу, що факт перебування на утриманні позивача трьох неповнолітніх дітей відповідач не заперечує. 
Спірним у цій справі є порядок подання рапорту про звільнення з військової служби, зокрема відповідач стверджує, що такий до командування військової частини НОМЕР_1 не надходив.
Приймаючи такі доводи апеляції, суд виходить з наступного.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту, у подальшому регламентується Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим наказом МО від 06.08.2024 №531 (Порядок №531).
Пунктом 2 Розділу І Порядку №531 передбачено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,-до наступного прямого командира (начальника).
Відповідно до пункту 1 Розділу II Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Згідно з пунктами 1-6, 8, 9 розділу III Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що розділом IV Наказу №531 визначено особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі.
Так, пунктами 1-9 Розділу IV Порядку №531 визначено, що рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.
Рапорт в електронній формі, що містить службову інформацію або інформацію, що становить державну таємницю, подається виключно через інформаційно-комунікаційні системи Міноборони України або Збройних Сил, які призначені для обміну службовою інформацією та в установленому законодавством порядку допущені до обробки інформації з відповідним ступенем обмеження доступу (ступенем секретності).
Створення рапорту в СЕДО здійснюється згідно з вимогами інструкції користувача.
Кожен користувач Державного вебпорталу має свій унікальний код - ID-номер. Кожен командир зобов`язаний довести до підлеглого особового складу свій власний ID-номер та ID-номер СЕДО підрозділу.
Військовослужбовець створює рапорт на Державному вебпорталі за допомогою зразків рапортів, які доступні на ньому, заповнивши всі необхідні текстові поля, зазначивши тему та суть свого клопотання.
Для направлення на погодження рапорту на Державному вебпорталі військовослужбовець має ввести ID-номер свого безпосереднього командира (начальника) або у випадках, передбачених цим розділом, ввести ID-номер прямого командира (начальника) та підписати його.
Підписання та погодження електронного рапорту на Державному вебпорталі здійснюється шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису (у тому числі «Дія.Підпис») та/або удосконаленого електронного підпису військовослужбовцем, відповідними командирами (начальниками), та/або засобами Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу.
Створення та подання на погодження електронного рапорту може здійснюватися засобами Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу, за умови здійснення електронної ідентифікації, яка дає змогу однозначно встановити особу військовослужбовця, що звертається із відповідним електронним рапортом.
Підписання та погодження електронного рапорту в СЕДО здійснюється шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису.
Безпосередній командир (начальник) надає відповідь на електронний рапорт військовослужбовця шляхом погодження або непогодження рапорту із зазначенням правового обґрунтування та пропозицій і накладенням свого кваліфікованого електронного підпису та/або удосконаленого електронного підпису, та/або з використанням засобів Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу.
Позивач стверджує, що подав рапорт в електронній формі через застосунок «Армія+». Суд критично ставиться до такого твердження, оскільки доказів подання такого рапорту ні в суді першої інстанції, ні на вимогу Восьмого апеляційного адміністративного суду не надав. 
Колегія суддів вважає, що доданий до позову рапорт від 25.05.2025 не може бути визнаний належним доказом, оскільки він не містить кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу, як того вимагає Порядок №531. 
Суд наголошує, що у відзиві на позов та в апеляційній скарзі відповідач наполягав, що не заперечує право позивача на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, однак стверджував, що такий рапорт від позивача не надходив.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що в спірних правовідносинах не встановлено протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за відсутності доказів звернення позивача з таким рапортом.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у разі відмови безпосереднього командира прийняти рапорт на звільнення військовослужбовець вправі звернутися з таким до непрямого (старшого) командира із поясненням причини такої подачі, або ж подати такий рапорт через застосунок «Армія+».
Однак, як встановлено апеляційним судом позивач таким правом не скористався.
За наведених вище обставин, позивачем не дотримано процедури подання рапорту про звільнення, яка визначена Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Доказів протилежного позивачем не надано.
Доказів подання рапорту по команді та його не розгляду чи не прийняття стороною позивача не надано.
Таким чином, суд зазначає, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження подання та вручення рапорту щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби безпосереднього до свого командира, чи доказів відмови у прийняті такого рапорту.
Разом із тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до свого безпосереднього командира з рапортом про звільнення з військової служби на підставі ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі пп. 4 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Вказане підтверджує обґрунтованість доводів апеляційної скарги, яку належить задовольнити. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи допустив неповне з`ясування усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржене рішення суду винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому наявні підстави для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі №140/7163/25 – скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Гуляк