ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року 
м. Київ

cправа № 912/2590/25(912/738/26) 

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

розглянув у поряду письмового провадження касаційну скаргу арбітражного керуючого Маковія Вадима Миколайовича
на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 22.04.2026
та постанову  Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2026 
у справі № 912/2590/25(912/738/26)
за позовом арбітражного керуючого Маковія Вадима Миколайовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Нідерландське підприємство з іноземними інвестиціями "Безпека меду"
та до Акціонерного товариства "Комінбанк"
про визнання недійсними договорів, акту, стягнення 16 300 081,20 грн
в межах справи № 912/2590/25
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Нідерландське підприємство з іноземними інвестиціями "Безпека меду".

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 30.10.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Нідерландське підприємство з іноземними інвестиціями "Безпека меду" (далі - ТОВ СП "Безпека меду", боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Маковія В.М.

Арбітражний керуючий Маковій В. М. подав до суду позовну заяву, яка містить вимоги: визнати недійсними укладені між ТОВ СП "Безпека меду" та АТ "Комінбанк" договори застави рухомого майна №35/22-З-4 від 31.07.2023, №162/19-3-1 від 11.06.2024, договір про задоволення вимог заставодержателя №162/19-ЗВ1 від 05.07.2024, акт приймання-передачі заставного майна у власність АТ "Комінбанк" від 05.07.2024, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з АТ "Комінбанк" на користь ТОВ СП "Безпека меду" грошові кошти в сумі 16 300 081,20 грн. 

За змістом позовної заяви заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення суду.

Ухвалою від 02.04.2026 господарський суд відмовив у задоволенні клопотання арбітражного керуючого про відстрочення сплати судового збору. Позовну заяву залишив без руху та встановив строк для усунення недоліків, які встановлені при поданні позовної заяви, а саме, надати суду належні докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвала обґрунтована відсутністю у клопотанні підстав, передбачених частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" для відстрочення сплати судового збору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 22.04.2026 позовну заяву арбітражного керуючого Маковія В.М. та додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з обставин неусунення у встановлений строк недоліків, зазначених в ухвалі від 02.04.2026, наслідком чого є застосування частини четвертої статті 174 ГПК України.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2026 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Маковія В.М. залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 22.04.2026 залишено без змін.

Апеляційний суд визнав правомірним висновок місцевого господарського суду про повернення позовної заяви на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, оскільки арбітражний керуючий не усунув недоліків позовної заяви у зв`язку з відхиленням судом в ухвалі від 02.04.2026 його клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Приймаючи ухвалу та постанову суди врахували правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.01.2025 у справі № 904/11028/15 (904/5476/23).

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

Арбітражний керуючий Маковій В. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 22.04.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2026 у справі № 912/2590/25 (912/738/26) та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання арбітражного керуючого Маковія В. М. про відстрочення сплати судового збору; справу направити на розгляд до Господарського суду Кіровоградської області на стадію відкриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження зазначає, що судами попередніх інстанцій під час надання правової оцінки клопотанню про відстрочення сплати судового збору застосовано до спеціальної підстави для відстрочення судового збору, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", стандарти доказування, що притаманні загальним підставам для звільнення від сплати судового збору щодо врахування майнового стану боржника.

Скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної, правильної оцінки наведеним у позовній заяві підставам щодо відстрочення сплати судового збору, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення. 

За доводами скаржника, відмовляючи у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви суди фактично обмежили право на доступ арбітражного керуючого до правосуддя задля повернення активів боржника, які вибули з його власності у підозрілий період.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

АТ "Комінбанк" у поданому відзиві заперечує проти касаційної скарги, просить залишити скаргу без задоволення, стверджуючи, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви та доданих до неї документів позивачу, а тому підстав для їх скасування немає.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Предметом касаційного перегляду у цій справі є постанова суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви арбітражного керуючого у зв`язку з невиконанням останнім вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Перед Верховним Судом постало питання перевірки дотримання господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права під час вирішення питання про повернення позовної заяви у зв`язку з не усуненням позивачем недоліку позовної заяви шляхом несплати судового збору.

Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд зазначає таке.

Загальні вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 162, 164 ГПК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 ГПК України унормовано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 123 ГПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється, у тому числі, за подання до суду позовної заяви, апеляційної і касаційної скарг на судові рішення. Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 цього Закону.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд за її клопотанням може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, визначених у цій статті.

В пункті 4 частини першої вказаної статті закріплено, що суд, ураховуючи майновий стан сторони, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, якщо заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника. 

Верховний Суд зауважує, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Тобто, право відстрочити сплату судового збору (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду (судового розсуду), а не є його обов`язком, що випливає з вимог Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір". Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.04.2026 у справі №904/5502/25.

Разом з тим, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції за наслідком розгляду клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви відмовив у його задоволенні, врахувавши відсутність у клопотанні підстав, передбачених частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" для відстрочення сплати судового збору

Верховний Суд акцентує, що сам факт перебування юридичної особи у процедурі банкрутства не може бути доказом відсутності у позивача коштів на сплату судового збору та безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору. Це питання вирішується з урахуванням конкретних, належно підтверджених обставин, що свідчать про реальний майновий (фінансовий) стан особи, яка звертається до суду, що підтверджує неспроможність сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. 

Суд першої інстанції встановив, що позивач (арбітражний керуючий) не надав належних та допустимих доказів неможливості сплати судового збору, не навів обставин, які б свідчили про наявність умов щодо подальшої можливості сплати судового збору.

Крім того вірно вказав, що відповідні витрати належать до витрат арбітражного керуючого, пов`язаних із здійсненням ним повноважень, порядок відшкодування яких врегульовано статтею 30 КУзПБ. 

Водночас, арбітражний керуючий не довів вжиття всіх передбачених законом заходів для вирішення питання фінансування судових витрат. Зокрема, матеріали справи не містять доказів звернення до комітету чи зборів кредиторів щодо створення фонду або вирішення питання фінансування витрат, пов`язаних із поданням позову, хоча саме стаття 30 КУзПБ передбачає можливість фінансування таких витрат кредиторами.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.01.2025 у справі №904/11028/15 (904/5476/23).

Відтак, у суду були відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, у зв`язку з чим позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Щодо посилань скаржника на порушення права на доступ до суду Верховний Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 

Передбачена частиною восьмою статті 174 ГПК України можливість повторного звернення сама собою не усуває обмеження доступу до суду. Водночас у сукупності з індивідуальною оцінкою майнового стану, наданням строку для сплати збору та можливістю повторного звернення після появи реального джерела фінансування вона підтверджує, що повернення позову не позбавило позивача права на суд остаточно.

Оскільки позивач у визначений судом строк не усунув недоліки поданої заяви у спосіб, визначений в ухвалі про залишення заяви без руху (сплатити судовий), суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України повернув позовну заяву, роз`яснивши при цьому заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судів попередніх інстанцій та не підтверджують неправильного застосування ними норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке могло бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

З урахування наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій прийняті відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням норм чинного законодавства і підстави для їх зміни або скасування відсутні, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги, покладаються скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу арбітражного керуючого Маковія Вадима Миколайовича залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2026 та ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 22.04.2026 у справі №912/2590/25(912/738/26) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Судді Жуков С.В.

Картере В.І.