ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 362/3139/22
провадження № 61-8183св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Янчук Анатолій Анатолійович, на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 19 травня 2026 року у складі колегії суддів: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 11 вересня 2015 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. На час подання позову триває процес розірвання шлюбу.
3. Посилався на те, що на момент укладення шлюбу йому на праві особистої приватної власності належало нерухоме майно: земельні ділянки площею 
0,0899 га, кадастровий № 3210700000:10:020:0021 (вартістю 43 701,00 грн); площею 0,1442 га, кадастровий № 3210700000:10:020:0013 (вартістю 
70 096,00 грн); площею 0,0996 га, кадастровий № 3210700000:10:020:0012 (вартістю 69 165,00 грн); житловий будинок з надвірними спорудами площею 126,0 кв. м (вартістю 421 848,00 грн), що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 .
4. Після одруження вони з відповідачкою проживали у зазначеному будинку. 
5. 19 травня 2020 року зазначене нерухоме майно було продано та спільно з відповідачкою придбано дві квартири: 11 липня 2020 року - трикімнатну квартиру загальною площею 69,4 кв. м, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_2 (вартістю 290 035,00 грн); 16 серпня 2021 року - однокімнатну квартиру загальною площею 25,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (вартістю 433 578,00 грн).
6. Вважав, що квартира АДРЕСА_2 є його особистою приватною власністю, оскільки вона придбана за рахунок тільки його коштів, отриманих ним від продажу його особистого майна за договорами купівлі-продажу від 19 травня 2020 року в сумі 604 810,00 грн. Однак відповідачка не погоджується із цим.
7. Згідно з висновком про вартість майна від 27 червня 2022 року вартість квартири загальною площею 25,4 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на день оцінки становить 433 578,00 грн. Виходячи з ідеальної частки 1/2 частини вартості майна частка кожного з подружжя становить 216 788,00 грн.
8. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив:
- визнати його право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру загальною площею 69,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 25,4 кв. м за адресою: 
АДРЕСА_3 ;
- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 25,4 кв. м за адресою: 
АДРЕСА_3 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 01 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
10. Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру загальною площею 69,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
11. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири загальною площею 25,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
12. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 25,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
13. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів належними та допустимими доказами набуття квартири АДРЕСА_2 за рахунок особистих коштів, отриманих за два місяці до придбання цієї квартири від продажу належної йому нерухомості. Натомість на квартиру 
АДРЕСА_3 поширюється правовий режим спільного сумісного майна згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, у зв`язку із чим в порядку поділу такого майна частки позивача та відповідача є рівними. 
Короткий зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції
14. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 квітня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Янчук А. А. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу.
15. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Янчука А. А. на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року.
16. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд першої інстанції виходив з того, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а з матеріалів справи не вбачається обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Узагальнені доводи касаційної скарги
17. 18 червня 2026 року  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Янчук А. А., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2026 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
18. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
19. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не звернув належним чином уваги на те, що вона не була повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, а про існування судової справи дізналася майже через три роки і один місяць. Акцентує увагу на тому, що зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, яке апеляційний суд урахував в оскаржуваній ухвалі, містить підпис про особисте отримання нею листа з суду, однак у той час вона перебувала за межами країни. Відповідь з прикордонної служби була надана апеляційному суду разом з апеляційною скаргою та проігнорована ним. 
20. Крім того, зазначала, що вона не подавала до суду жодних заяв, а подані в електронній формі заяви, нібито від її імені, не підписані за цифровим підписом.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21. Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 362/3139/22, витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
22. 30 червня 2026 року матеріали цивільної справи № 362/3139/22 надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
23. 10 липня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Устенко І. О., за допомогою засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_2 ,у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
24. Відзив обґрунтований посиланням на те, що відповідачці було достеменно відомо про розгляд судом справи, що переглядається. Посилається на наявність між сторонами неприязних правовідносин, трьох судових спорів, у межах одного з яких (справа № 495/5577/24) відповідачці ще у 2024 році офіційно було вручено копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини справи
25. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 11 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 11 вересня 2015 року, актовий запис № 374.
26. Згідно з договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 19 травня 
2020 року ОСОБА_1 продав належні йому на праві приватної власності, на підставі на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №294786, виданого Васильківською міською радою Київської області та відділом Держкомзему у м. Васильків Київської області від 10 грудня 2010 року, договору дарування земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Нещасною Т. М. 05 серпня 
2017 року, зареєстрованих в реєстрі № № 1867, 1870, номери запису про право власності № 21739788 та № 21739854, земельні ділянки площею 0,0899 га кадастровий № 3210700000:10:020:0021, площею 0,0996 га, кадастровий 
№ 3210700000:10:020:0012 та площею 0,1442 га кадастровий 
№ 3210700000:10:020:0013, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 43 701,00 грн, 69 165,00 грн та 70 096 ,00 грн. Ці договори посвідчені приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Нещасною Т. М. 
27. Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку 
від 19 травня 2020 року ОСОБА_1 продав належний йому на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0996 га, кадастровий № 3210700000:10:020:0012. Продаж вчинено за 421 848,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Нещасною Т. М. 
28. Зазначений житловий будинок належав ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Нещасною Т. М. 05 серпня 2017 року.
29. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 11 липня 2020 року 
ОСОБА_3 (продавець) передав у власність, а ОСОБА_1 (покупець) прийняв квартиру АДРЕСА_2 , сплативши за неї обумовлену суму. Продаж зазначеної квартири проведено за 
290 035,00 грн. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Іванковою І. О. 
30. Право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано 11 липня 2020 року за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 липня 2020 року № 215940156.
31. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2021 року ОСОБА_4 продала та передала у власність, а ОСОБА_2 купила та прийняла у власність квартиру АДРЕСА_3 . Продаж вчинено за 91 444,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Чухрай Т. Ю. 
32. Право приватної власності на зазначену квартиру зареєстровано 16 серпня 2021 року за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 серпня 2021 року №270679276.
33. Згідно з висновком про вартість майна від 27 червня 2022 року, складеним оцінювачем ПП «Консалтингова фірма «Лаггар» ОСОБА_5 , ринкова вартість квартири загальною площею 25,4 кв. м, житловою 11,8 кв. м, за адресою:  АДРЕСА_3 , на дату складання звіту станом на 27 червня 2022 року складає 433 578,00 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
34. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
35. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
36. Частиною першою статті 400 ЦПК Українипередбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
37. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
38. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
39. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
40. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
41. У пунктах 8, 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та обов`язковість судового рішення. 
42. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
43. Гарантуючи відповідно до частини першої статті 55 Основного Закону України право особи на судовий захист, Конституція України визначає основні засади судочинства, метою закріплення яких є, зокрема, забезпечення неупередженості здійснення правосуддя судом, відповідність винесеного рішення верховенству права, а також своєчасне, ефективне та справедливе поновлення особи в правах протягом розумних строків.
44. ЄСПЛ зауважував, що «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
45. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм, зокрема, процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ «Дія 97 проти України», №19164/04, § 47, 21 жовтня 2010 року).
46. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
47. За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
48. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
49. Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
50. У статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
51. Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
52. Отже, сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.
53. Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
54. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 28 лютого 2024 року у справі № 733/112/20 та від 06 березня 2024 року у справі № 953/5340/21.
55. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 зазначала, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала/не могла знати про розгляд справи.
56. У постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15, від 29 січня 2021 року у справі № 308/2739/16, від 21 червня 2023 року у справі № 202/32361/13 зазначено, що під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).
57. ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» зазначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (параграф 53).
58. У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (параграф 41).
59. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 
2024 року у справі № 490/9587/18).
60. Встановивши, що апеляційна скарга подана відповідачкою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а в матеріалах справи наявні докази повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи у суді за місцем реєстрації її проживання, а також її заява від 10 листопада 2022 року про розгляд справи у її відсутність, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.
61. Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не врахував наявності виключення, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України, а саме подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи. 
62. У цьому аспекті колегія суддів погоджується з апеляційним судом щодо відсутності підстав для висновку про недопустимість наявних у матеріалах справи доказів обізнаності відповідачки про розгляд справи 
№ 362/3139/22, оскільки добросовісне виконання своїх службових обов`язків працівниками оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» у такому випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 13 березня 2019 року у справі №639/4278/16-а, від 13 січня 2021 року у справі №1519/2-4031/11.
63. Колегія суддів враховує те, що адреса, за якою повідомлялася відповідачка про розгляд справи, була адресою реєстрації її місця проживання, що підтверджується наданою на запит суду інформацією з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. 
64. Крім того, згідно з відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень саме цю адресу ОСОБА_2 зазначала, як адресу свого місця проживання при поданні заяви про передачу справи за підсудністю у справі 
№ 495/5577/24 (ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2025 року). Натомість, згідно з наданими відповідачкою даними Державної прикордонної служби, які вона просить урахувати як підтвердження її відсутності на території України у період отримання зазначеної вище повістки про виклик до суду, взагалі відсутня інформація про повернення ОСОБА_2 на територію України.
65. У частині доводів заявниці про відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували скріплення електронним цифровим підписом поданої від її імені заяви від 10 листопада 2022 року, колегія суддів зауважує, що такі докази відсутні і щодо її заяви від 27 березня 2026 року про ознайомлення з матеріалами справи. Водночас обидві заяви надійшли до суду з використанням електронної пошти.
66. Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
67. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
68. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
69. Верховний Суд також зауважував, що особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі № 336/10821/21).
70. Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідачка не довела належними і допустимими доказами наявності підстав для застосування виключень з правила щодо встановленого законом річного присічного строку на апеляційне оскарження. Водночас безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
71. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
72. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Янчук А. А., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Янчук Анатолій Анатолійович, залишити без задоволення.
2. Ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович