Справа № 738/1512/26 
№ провадження 1-кп/738/99/2026 

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 вересня 2026 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі: 
судді -  ОСОБА_1  
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 травня 2026 року за №12026275370000048, про обвинувачення 
ОСОБА_2 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Жовтневе (нині – Покровське) Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області, з неповною середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, не маючої на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Менського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 125 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_3 
учасників судового провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
потерпілого -  ОСОБА_5 ,
обвинуваченої – ОСОБА_2 ,
захисника – ОСОБА_6 
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_2 , будучи раніше судимою вироком Менського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненою від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, на шлях виправлення не стала, в період відбуття покарання, вчинила нове умисне кримінальне правопорушення. 
Так, 27 травня 2026 року близько 02 години 30 хвилин, ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , з мотивів особистих неприязних стосунків, зумовлених ревнощами до співмешканця ОСОБА_5 , з яким спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, діючи умисно, переслідуючи мету вчинення насильницьких дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, завдала ОСОБА_5 кухонним ножем один удар в ділянку грудної клітини зліва, чим заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в ділянки грудної клітини зліва по задній поверхні, які відповідно до висновку експерта №51 від 04 червня 2026 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. 
Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 (далі Стамбульська конвенція), п.b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Вказаними умисними діями ОСОБА_2 у відповідності до статей першої та третьої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинила фізичне домашнє насильство у формі фізичного насильства стосовно співмешканця ОСОБА_5 , з яким вона перебуває у сімейних відносинах.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за частиною другою статті 125 КК України – як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.
Позиції сторін кримінального провадження.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 30 червня 2026 року.
За змістом обвинувального акту, який підтримала прокурор, остання вважала установленим те, що ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 125 КК України.
Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_2 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, зазначила, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій є щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання – є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, просила призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі статті 71 КК України остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. 
Обвинувачена ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнала, щиро розкаялася, правову кваліфікацію дій не оспорювала, погодилася з фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення.
Захисник, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, просила призначити обвинуваченій покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків просила врахувати зараховані ОСОБА_2 за попереднім вироком 74 дні, як відбуте покарання у виді позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_7 просив суворо не карати обвинувачену ОСОБА_2 , зазначивши, що остання неодноразово вибачалася перед ним, він їй вибачив та немає до неї будь-яких претензій. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_2 повністю визнала свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченої та кваліфікацію її дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченої, потерпілого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.
Показання обвинуваченої.
Обвинувачена ОСОБА_2 під час судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася, послідовно та в повній мірі підтвердила обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правову кваліфікацію дій не оспорювала та показала, що 27 травня 2026 року перебувала у господарстві ОСОБА_8 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , де також знаходилися господар будинку, її співмешканець ОСОБА_5 та її сестра ОСОБА_9 , всі разом вживали алкогольні напої. Коли вже добре випили, то господар пішов відпочивати, а потерпілий з її сестрою перейшли у іншу кімнату та сиділи на ліжку. Вона обурилася, на ґрунті ревнощів почала лаятися із сестрою, остання вийшла з будинку, а вона підійшла до столу, взяла зі столу ніж, підійшла до свого співмешканця, який сидів у іншій кімнаті на ліжку спиною до дверей, і завдала йому ножем один удар в спину зліва. Ніж випав у неї з рук, ОСОБА_10 взяла цей ніж та викинула на поріг, щоб вона більше нікого не вдарила ним. Після цього вона заснула, оскільки перебувала у стані алкогольного сп`яніння, її розбудили працівники поліції. Неодноразово просила вибачення у потерпілого, шкодує, що так вчинила. 
Потерпілий ОСОБА_5 показав, що з ОСОБА_11 вони проживають разом як співмешканці 10 років. 27 травня 2026 року після роботи він вирішив сходити до ОСОБА_12 , щоб разом випити, з ним пішла сестра ОСОБА_13 – ОСОБА_9 , а ОСОБА_13 в цей час відпочивала. Через деякий час до них приєдналася ОСОБА_13 , також вживала разом з ними алкогольні напої. Коли всі добре випили, то господар пішов відпочивати, а він також перейшов у іншу кімнату, куди зайшла ОСОБА_10 , вони сиділи на ліжку та розмовляли. ОСОБА_13 сиділа за столом у першій кімнаті, а коли ОСОБА_10 вийшла на вулицю, то ОСОБА_13 вдарила його ножем під ліву лопатку, сказала, щоб не сидів біля ОСОБА_10 . На його прохання ОСОБА_10 викликала швидку, його відвезли в лікарню, зробили рентген, оскільки життєво важливі органі не були пошкоджені, то відпустили додому. На даний час з ОСОБА_13 примирилися, вона неодноразово вибачалася, сказала, що хоче кинути пити, він не має до неї будь-яких претензій, зазначив, що ОСОБА_13 коли не п`є, то нормальна людина, а коли вип`є, то дуже ревнива. Просив суворо не карати. 
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_2 є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. 
Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Обвинувачена ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком, раніше судима за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, в період невідбутого покарання за попереднім вироком вчинила нове кримінальне правопорушення також пов`язане з насильством, що свідчить про її схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, дотримуватися норм закону, моралі та загальновстановлених правил суспільної поведінки, до адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, неодружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, офіційно не працевлаштована, на життя заробляє підробітками у односельчан, Менською міською радою надана інформація про місце проживання обвинуваченої та про те, що вона не є депутатом Менської міської ради 8 скликання, інші дані, що характеризують особу, відсутні; відомості про стан здоров`я обвинуваченої сторонами не надані. 
Враховуючи особу обвинуваченої – її вік, матеріальний та сімейний стан, соціальні зв`язки та схильності, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченої до вчиненого і її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та обставини, яка обтяжує покарання; з урахуванням позиції сторін кримінального провадження, в тому числі і думки потерпілого, який просив суворого не карати обвинувачену, яка може враховуватись судом, але не є вирішальною, а також використовуючи дискреційні повноваження, суд дійшов висновку призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі у межах, передбачених санкцією частини 2 статті 125 КК України.
Відповідно до частини першої статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до частини четвертої статті 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Оскільки ОСОБА_2 вчинила дане кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року, яким вона засуджена за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, то суд призначає їй остаточне покарання у виді позбавлення волі за правилами, передбаченими статтею 71 цього Кодексу, за сукупністю вироків, приєднавши частково до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком, при цьому, перевівши за правилами, передбаченими ст.72 КК України, менш суворий вид покарання – обмеження волі в більш суворий вид покарання – позбавлення волі у співвідношенні: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та з врахуванням того, що за попереднім вироком відповідно до частини п`ятої статті 72 КК України ОСОБА_2 зараховано у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 29 грудня 2024 року по 07 березня 2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, та згідно з частиною сьомою статті 72 КК України перебування її під цілодобовим домашнім арештом з 08 березня 2025 року по 21 березня 2025 року включно, із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, всього зараховано 74 дні (69+4,6) як відбуте покарання у виді позбавлення волі. На день ухвалення даного вироку невідбута частина покарання за попереднім вироком складає 4 роки 9 місяців 16 днів. 
Підстави для звільнення обвинуваченої від відбування покарання відсутні.
Мотиви ухвалення рішення про запобіжні заходи.
Під час судового розгляду кримінального провадження до ОСОБА_2 запобіжні заходи не застосувались, суд також вважає можливим їх не застосовувати до набрання вироком законної сили. 
Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів і документів, щодо процесуальних витрат.
Речові докази: предмет схожий на ніж, який переданий на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – знищити;
сорочку та кофту з капюшоном з пошкодженнями та плямами РБК, які передані на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – повернути власнику ОСОБА_5 ..
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлений. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 373-374 КПК України, суд –
У Х В А Л И В :
ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, і призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. 
Відповідно до частини першої статті 72 КК України в перерахунку обмеження волі на позбавлення волі, виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, 1 (один) рік обмеження волі відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі.
На підставі статті 71 КК України до покарання призначеного судом ОСОБА_2 за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років 10 (десять) днів. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту її затримання на виконання цього вироку.
Речові докази: предмет схожий на ніж, який переданий на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – знищити;
сорочку та кофту з капюшоном з пошкодженнями та плямами РБК, які передані на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – повернути ОСОБА_5 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги – після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1