Справа № 473/2069/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"23" липня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2026 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 30 вересня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало із ОСОБА_1 . Договір про надання кредиту №559872-КС-001. 
Відповідно до договору ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 22 000 грн зі строком користування коштами протягом 24 тижнів, а відповідач зобов`язався частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 17 березня 2026 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % за кожен день користування коштами, а також комісію за надання кредиту у розмірі 4 400 грн. 
У разі прострочення виконання грошового зобов`язання позичальник зобов`язався сплатити на користь кредитодавця проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 700 000 % річних від суми заборгованості.
Проте позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 07 квітня 2026 року виникла заборгованість у загальному розмірі 61 729,80 грн, у тому числі:
-прострочена заборгованість за кредитом – 21 780 грн;
-прострочена заборгованість за процентами – 30 709,80 грн;
-прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту – 1 760 грн;
-нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України проценти у розмірі 7 480 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача Танцуріна Є.В. не з`явилася, проте у позові просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його зареєстрованого проживання, причину неявки суду не повідомив
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача у позові не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 30 вересня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало із ОСОБА_1 . Договір про надання кредиту №559872-КС-001. 
Відповідно до договору ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 22 000 грн зі строком користування коштами протягом 24 тижнів, а відповідач зобов`язався частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 17 березня 2026 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % за кожен день користування коштами, а також комісію за надання кредиту у розмірі 4 400 грн. 
У разі прострочення виконання грошового зобов`язання позичальник зобов`язався сплатити на користь кредитодавця проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 700 000 % річних від суми заборгованості.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник, погодившись з ними, підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Таким чином, ОСОБА_1 набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Бізнес Позика».
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
З матеріалів справи, а саме відповіді АТ «Універсал Банк» від 02 червня 2026 року за вих. №БТ/Е-23077 та виписки з банківського рахунку позичальника (а.с. 90-93) вбачається факт повного виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором шляхом перерахування кредиту у розмірі 22 000 грн на банківську картку позичальника. 
У той же час, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 07 квітня 2026 року виникла заборгованість.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, вказана заборгованість становить 61 729,80 грн, у тому числі:
-прострочена заборгованість за кредитом – 21 780 грн;
-прострочена заборгованість за процентами (за період з 30 вересня 2025 року до 17 березня 2026 року) – 30 709,80 грн;
-прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту – 1 760 грн;
-нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України проценти у розмірі 7 480 грн. 
Суд частково погоджується з наданим розрахунком, зокрема щодо заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а також договірними процентами за користування кредитом та комісією за надання кредиту, оскільки нарахування у цій частині повністю узгоджуються з умовами договору та враховують здійснені позичальником проплати. При цьому, проценти за користування кредитом нараховані за узгодженою сторонами процентною ставкою та в межах встановленого строку кредитування. Денна процентна ставка за договором не перевищує обмежень, встановлених ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». 
Що стосується нарахування позивачем процентів за прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України), то в цій частині слід зазначити наступне.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». 
При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин.
У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним.
Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17.
Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
За встановленого, нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України проценти не підлягають стягненню, а сплачені позичальником кошти, зараховані кредитодавцем на оплату таких процентів у розмірі 3 520 грн підлягають зарахуванню на погашення договірних процентів за користування кредитом.
Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 50 729,80 грн, у тому числі:
-прострочена заборгованість за кредитом – 21 780 грн;
-прострочена заборгованість за процентами (за період з 30 вересня 2025 року до 17 березня 2026 року) – 27 189,80 грн (30 709,80 грн – 3 520 грн);
-прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту – 1 760 грн;
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 2 187,96 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 

Стягнути із  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411; код ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за Договором про надання кредиту №559872-КС-001 від 30 вересня 2025 року, що утворилася станом на 07 квітня 2026 року, а саме: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 21 780 (двадцять одна тисяча сімсот вісімдесят) гривень; прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 30 вересня 2025 року до 17 березня 2026 року) у розмірі 27 189 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 80 копійок; прострочену заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень, а всього в загальному розмірі 50 729 (п`ятдесят тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 80 копійок, а також в повернення 2 187 (дві тисячі сто вісімдесят сім) гривень 96 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Суддя:  О.В. Вуїв