Справа № 346/5965/25
Провадження № 2/346/681/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 липня 2026 р.	м. Коломия	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Сольського В.В.
за участю секретаря судових засідань Пігуляк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту, що має юридичне значення, -
У С Т А Н О В И В:
17 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка являється позивачці бабою. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за заповітом, до склад якої ввійшла земельна частка (пай), яку вона заповіла позивачці. 09 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 09 вересня 2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусом встановлено, що спадкодавиця заповіла онуці ОСОБА_4 земельний пай в ТОВ «Зоря», однак на даний час земельний пай переведений в земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та спадкодавиці виданий державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ № 042487 від 08 лютого 2002 року, проте правовстановлюючий документ відсутній та, крім того, відсутній документ, що підтверджує факт родинних відносин.
У зв`язку із зазначеним та неможливістю оформити свої права на спадкове майно, позивачка змушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4589 га, кадастровий номер 2623287000:03:001:0176, розташовану в селі Спас Коломийського району Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 та встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1 є внучкою ОСОБА_3 .
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року відкрито загальне провадження у справі. Витребувано у Коломийській державні нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою суду від 29 січня 2026 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явилася, 01 червня 2026 року подала до суду заяву, в якій вона просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїх заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
З`ясувавши позицію сторін щодо суті спору, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у ній докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі своє підтвердження в повному обсязі не знайшли.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадкування за заповітом, посвідченим 24.09.2001 року виконкомом Спаської сільської ради за № 35, яким померла частину свого майна, а саме, земельну частку (пай) в ТзОВ «Зоря» заповіла ОСОБА_5 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 грудня 2013 року в справі №346/7685/13- встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки Нижньовербізької сільської ради від 09 липня 2024 року №223 за ОСОБА_3 , 1912 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 а/з № 27 від 06.10.2001 року числиться земельний пай (державний акт на право приватної власності на землю I-IФ № 042487 від 08.02.2002 року), який знаходиться на землях села Спас Нижньовербізької сільської ради Коломийського району.
На підставі рішення органу місцевого самоврядування – Спаської сільської ради від 14.08.2001 року на земельний пай було видано Державний акт від 08.02.2002 року I-IФ № 042487 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4589 га, кадастровий номер 2623287000:03:001:0176, розташовану в селі Спас, Коломийського району Івано-Франківської області. 
Із відповіді Державного архіву Івано-Франківської області від 21.07.2025 року №М-120(Ц)/06-06 вбачається, що у метричній книзі реєстрації народжень церкви с. Спас Коломийського повіту відсутній актовий запис про народження батька позивачки - ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно із звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки, кадастровий номер 2623287000:03:001:0176 площею 0,4589 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Спас Коломийського району Івано-Франківської області становить 114 643 грн.
Згідно довідки від 04 червня 2026 року № 131 вбачається, що ОСОБА_3 була постійною жителькою села Спас. На момент її смерті в господарстві були зареєстровані: внук ОСОБА_2 1969 р.н., дружина внука ОСОБА_7 , 1971 р.н., правнук ОСОБА_8 , 1992 р.н.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 вересня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусом встановлено, що спадкодавця заповіла онуці ОСОБА_4 земельний пай в ТОВ «Зоря» Коломийського району Івано-Франківської області, однак на даний час земельний пай переведений в земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та спадкодавиці виданий державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ N?042487 від 08 лютого 2002 року, проте правовстановлюючий документ відсутній та, крім того, відсутній документ, що підтверджує факт родинних відносин.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлювання неправильності запису в актах громадянського стану.
Згідно ст. 319 ЦПК Україниу рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.
Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, в наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючою ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат і сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.
Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин.
Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .
Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_11 та ОСОБА_9 уклали шлюб 16 травня 1981 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_12 ».
Позивачкою до матеріалів справи долучено письмові пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 
В Постанові Верховного Суду від 06.03.2023 справа № 357/6441/21 зазначено, що факт перебування особи у родинних стосунках не може підтверджуватися самими лише показаннями свідків. Показання свідків не можуть вважатися достатніми та достовірними доказами наявності між особами певних родинних відносин.
Позивачем не надано достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували факт родинних відносин між ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 , зокрема, що остання доводиться спадкодавиці онукою.
З огляду на зазначене, суд відмовляє в задоволенні вимоги про встановлення факту родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_3 .
Щодо вимоги про визнання права власності на нерухоме майно суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Положеннями ст. 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ч.1, 3 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (день смерті), вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом 6-місячного строку. 
Згідно статті 1216 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008№ 7«Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В постанові Верховного Суду від 16 квітня 2024 року у справі № 676/3651/20 зазначено, що відсутність у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно сама по собі не свідчить про відсутність у спадкодавця права власності на це майно та не є безумовною перешкодою для оформлення спадкових прав. У разі неможливості оформлення спадщини в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючого документа спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. При вирішенні такого спору суд повинен встановити належність спірного майна спадкодавцю на підставі оцінки всієї сукупності наявних у справі доказів, а не лише факту відсутності оригіналу правовстановлюючого документа.
Отже, належними письмовими доказами була підтверджена неможливість оформлення позивачкою в нотаріуса своїх прав спадкоємця на нерухоме майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , що призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом.
Відтак, суд знаходить в цій частині позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1247, 1268, 1296,1297, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» ст.4, 12,13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4589 га, кадастровий номер 2623287000:03:001:0176, розташовану в селі Спас, Коломийського району Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителька: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель: АДРЕСА_2 .

Суддя: 	Сольський В. В.