ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 296/11774/25 | | Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С.
Категорія 69 | | Доповідач Панкеєва В.А.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Панкеєвої В.А., 

суддів Григорусь Н.Й.,

Галацевич О.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи у м. Житомирі цивільну справу № 296/11774/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Алексеєв Сергій Миколайович,

на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 30 січня 2026 року,

встановив:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на дитину.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.10.2007 між сторонами укладено шлюб, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2009 розірвано, у шлюбі сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.
Посилаючись на те, що відповідач добровільно не бере участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, а також з огляду на необхідність забезпечення належного рівня утримання дитини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 30000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, з допущенням негайного виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 30 січня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 30000,00 грн щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 16 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Алексеєва С.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/3 (33%) його доходу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не був обізнаний про реальний сімейний стан сторін та наявність інших утриманців у відповідача, оскільки позивач навмисно приховала важливі факти. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей. Окрім доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка дійсно проживає з матір`ю, сторони мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з квітня 2025 року, син виїхав за кордон, проживає разом із ним у Республіці Польща та перебуває на його повному утриманні. Крім того, після досягнення повноліття хлопець має намір продовжити навчання за кордоном, що вимагатиме подальших значних фінансових витрат з боку батька. 
Поміж тим, висновки суду щодо фінансового становища відповідача ґрунтуються на застарілій інформації, наданій позивачем. Наявні в матеріалах справи відомості щодо роботи ОСОБА_2 на посаді другого інженера (Second Engineer) на судні M/T ОСОБА_5 повністю не відповідають дійсності на сьогоднішній день. На даний час відповідач працює на фірмі " ОСОБА_6 " (адреса: Борково, вул. Вспулчесна, 10/2, 80-180, м. Прущ-Гданський). Його робота є непостійною, тимчасовою та приносить невеликий дохід, який, згідно з офіційними документами, становить 12818,32 злотих на рік. У перерахунку за курсом Національного банку України це становить 151823,81 грн на рік, що в середньому дорівнює лише 12652,00 грн на місяць.
Також позивач приховала від суду факт регулярного отримання добровільної матеріальної допомоги від відповідача. ОСОБА_2 ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків і постійно надавав фінансову підтримку на утримання доньки ОСОБА_7 . Зокрема, він передав позивачу в користування свою власну банківську картку, кошти з якої вона регулярно та на власний розсуд витрачала на потреби дитини, що підтверджує добросовісну поведінку відповідача. Останній має на утриманні іншу другу дитину, надає самостійно і добровільно фінансову підтримку на утримання доньки, має щомісячну заробітну плату у розмірі 12652,00 грн, що не дає йому реальної можливості на сплату визначеної судом, суми аліментів в розмірі 30000,00 грн щомісячно.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав учасникам строк для подання відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. 
Позивачка правом на подання відзиву не скористалась.
Згідно з частиною п`ятою статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 113 від 15 грудня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 19 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , про що 03 березня 2020 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) складено відповідний актовий запис № 604, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.9).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 08.11.2024 № 2024/013569657 (а.с.10).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 08.11.2024 № 2024/013569326 (а.с.5).
ОСОБА_2 працював на посаді Second Engineer на судні M/T "UZORА" VLCC KRIBI, що підтверджується копією сторінки послужної книжки моряка (Seaman’s Book) із відмітками про займану посаду, судно та період роботи з 17 грудня по 28 квітня, дата видачі 28.04.2023 (а.с.13).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із конституційного та законодавчого обов`язку обох батьків утримувати дитину до її повноліття для забезпечення її гармонійного розвитку. Судом було встановлено, що спільна неповнолітня донька сторін - ОСОБА_3 , зареєстрована та проживає разом із матір`ю, яка повністю здійснює її утримання. З огляду на доводи позивачки про те, що відповідач добровільної фінансової допомоги не надає, а також через неподання ОСОБА_2 відзиву на позов у встановлений строк, суд розглянув справу за наявними матеріалами в порядку спрощеного провадження. При визначенні розміру аліментів суд керувався статтями 182, 184 СК України та поклав в основу рішення надані позивачкою письмові докази, зокрема копію Seaman’s Book. Згідно з цим документом, відповідач є працездатною особою та працює на посаді другого інженера (Second Engineer) на судні "M/T UZOR" VLCC KRIBI. Враховуючи відомості з відкритих джерел про те, що середній щомісячний дохід інженерного складу суден такого типу становить від 9000,00 до 12000,00 доларів США (понад 300000,00 грн в еквіваленті за офіційним курсом НБУ), суд дійшов висновку про наявність у нього реальної фінансової можливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Таким чином, з метою забезпечення належного рівня життя дитини, суд визнав обґрунтованим, законним та достатнім стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 30000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на таке.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. 
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.2, 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III)).
Відповідно до ст.8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дані положення національного законодавства повністю кореспондуються з нормами міжнародного права, зокрема, ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція 1989 року), якою визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.3 Конвенції 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України практика ЄСПЛ застосовується апеляційним судом як джерело права.
У національному праві передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.7, 8, 9 ст.7 СК України).
У ч.2 ст.51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У ч.1-3 ст.181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Приписами ч.1, 2 статті 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Колегія суддів враховує, що за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20, від 11 грудня 2024 року у справі № 672/186/24.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2022 року у справі №188/1029/19 зазначив, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, від 16 червня 2021 року у справа №643/11949/19, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції взявши до уваги надані позивачкою докази щодо зайнятості відповідача, а також відомості з відкритих джерел, які свідчать, що середній рівень доходів інженерного складу суден типу VLCC (Second Engineer / Chief Engineer) становить від 9000,00 до 12000,00 доларів США на місяць, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на момент звернення до суду складає понад 300000,00 грн щомісячно, дійшов висновку про наявність у відповідача реальної можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 30000,00 грн без порушення балансу його прав та інтересів.
Апеляційний суд звертає увагу, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 30000,00 грн, як про це заявляє позивачка, матеріали справи не містять й сторонами таких доказів надано не було.
Саме по собі посилання на інформацію з відкритих джерел щодо середнього рівня оплати праці моряків відповідної посади не є належним доказом фактичного доходу саме відповідача на момент вирішення спору.
Із долучених до апеляційної скарги доказів встановлено, що ОСОБА_8 працює в фірмі " ОСОБА_6 " та його дохід за 2025 рік становить 12818,32 злотих (а.с.44-45), що у перерахунку за офіційним курсом польського злотого від Національного банку України станом на 29.07.2026 (1 PLN = 11,8007 UAH), становить 151265,15 грн, що в середньому дорівнює лише 12605,43 грн на місяць.
Окрім того, відповідачем підтверджено належними доказами, що крім доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка дійсно проживає з матір`ю, сторони мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на момент звернення ОСОБА_1 до суду також був неповнолітнім.
Надана відповідачем копія паспорту ОСОБА_4 містить відмітки про неодноразове перетинання державного кордону України через Республіку Польща, у 2023-2025 роках (а.с.47-48) проте не свідчить про безперервне перебування сина за кордоном, проживання разом з відповідачем та перебування виключно на його утриманні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів не відповідає вимогам ст.182 СК України.
Враховуючи встановлений рівень доходу відповідача, відсутність доказів отримання ним високого доходу моряка, обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дитини та необхідність забезпечення мінімально достатнього рівня утримання, саме 4000,00 грн щомісячно є справедливим, розумним і пропорційним розміром аліментів. 
Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі забезпечить інтереси дитини і стабільну матеріальну підтримку.
Визначений розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами дитини та потребами відповідача.
Крім того, відповідно до положень частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 та інших. 
Апеляційний суд звертає увагу, що у майбутньому у разі настання обставин, передбачених ст.192 СК України одержувач аліментів не позбавлена права звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 30 січня 2026 року, слід змінити в частині розміру присуджених аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 4000,00 грн щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 16 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Щодо розподілу судового збору.
За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позов ОСОБА_1 задоволено на 13,33% (заявлена сума 30000,00 грн, стягнуто судом 4000,00 = 13,33%).
ОСОБА_1 за звернення до суду із позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI, тому із ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 161,45 грн - пропорційно розміру задоволених вимог (1211,20 грн х 13,33%).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1816,80 грн. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, а позивачка відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Алексеєв Сергій Миколайович, задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 30 січня 2026 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30000,00 грн до 4000,00 грн (чотирьох тисяч гривень 00 копійок) щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 16 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття та судового збору з 1211,20 грн до 161,45 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1816,80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 80 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Панкеєва

Судді Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич