Справа № 707/2029/26
Провадження № 2/712/4437/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року   м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Пономаря В.О.,
за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Описова частина
1.1. Короткий виклад позиції позивача та відповідача
У травні 2026 року ТОВ «ФК «Абекор» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 17.12.2025 між сторонами в електронній формі було укладено кредитний договір № 2404450, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн шляхом перерахування коштів на її банківську платіжну картку. Договір та додатки до нього підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Первісний строк кредитування становив 79 днів із кінцевим терміном повернення кредиту 05.03.2026. Додатковою угодою від 14.01.2026 кінцевий строк повернення кредиту продовжено до 04.04.2026.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач кредитні кошти та нараховані проценти у встановлений строк не повернула, унаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 17 920 грн, з яких 10 000 грн – основна сума кредиту та 7 920 грн – проценти за користування кредитом.
Відповідачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково. У відзиві вказано, що відповідачка не заперечує факту укладення 17.12.2025 кредитного договору № 2404450, отримання кредитних коштів у розмірі 10 000 грн та укладення 14.01.2026 додаткової угоди. Вона визнає заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 10 000 грн.
Водночас відповідачка заперечує проти стягнення процентів у заявленому позивачем розмірі 7 920 грн. Посилаючись на умови договору, графік платежів та правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо неможливості нарахування процентів за користування кредитом поза межами погодженого строку кредитування, відповідачка зазначає, що проценти могли бути нараховані лише на суму кредиту, якою вона правомірно користувалася у відповідні періоди.
За розрахунком відповідачки, загальна сума процентів за строк користування кредитом становить 3 752,10 грн. Оскільки 14.01.2026 нею сплачено 287,10 грн, залишок заборгованості за процентами становить 3 465 грн. Отже, вимоги про стягнення процентів у сумі 4 455 грн відповідачка вважає безпідставними.
У зв`язку з цим відповідачка просить стягнути з неї 13 465 грн, із яких 10 000 грн - основна сума кредиту та 3 465 грн - проценти, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Також просить, з урахуванням часткового визнання позову до початку розгляду справи по суті, стягнути з неї 1 000,26 грн судового збору, повернути позивачу з державного бюджету 1 000,26 грн судового збору.
1.2. Рух справи в суді та процесуальні рішення
Позовна заява ТОВ «ФК «Абекор» 14.05.2026 надійшла до Черкаського районного суду Черкаської області.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 18.05.2026 справу направлено за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.06.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представником відповідача ОСОБА_2 15.06.2026 подано відзив. 
1.3. Позиція сторін у судовому засіданні
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити судові засідання без участі представника позивача.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник Стратілов К.Г. в судове засідання не з`явилися, у відзиві просили розглянути справу за їх відсутності.
ІІ. Мотивувальна частина рішення
2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом установлено, що 17.12.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» як кредитодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено кредитний договір № 2404450.
Договір укладено в електронній формі за допомогою інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця та підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «d65741» о 08 год 27 хв 17.12.2025. Відомості журналу інформаційної системи кредитодавця свідчать про вхід відповідачки до особистого кабінету, підписання паспорта споживчого кредиту, направлення їй одноразового ідентифікатора та підтвердження прийняття умов договору. 
За умовами пунктів 1.1.1, 1.2 та 1.3 кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 10 000 грн, а відповідачка повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування ними. Первісний строк кредитування становив 79 днів, із кінцевим терміном повернення кредиту 05.03.2026 включно. 
Пунктом 1.4 договору передбачено базову процентну ставку в розмірі 0,99 % на день, основну процентну ставку в розмірі 0,99 % на день та акційну процентну ставку в розмірі 0,099 % на день, яка застосовувалася протягом першого періоду користування кредитом за умови належного виконання позичальником визначених договором умов. 
Відповідно до первісного графіка платежів відповідачка мала здійснити два платежі: до 14.01.2026 - 9 287,10 грн, із яких 9 000 грн становило погашення кредиту та 287,10 грн - проценти; до 05.03.2026 - 1 495 грн, із яких 1 000 грн становило погашення кредиту та 495 грн проценти. 
Позивач виконав свій обов`язок щодо надання кредиту. Згідно з інформацією ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», 17.12.2025 о 09 год 02 хв на платіжну картку № НОМЕР_1 успішно перераховано 10 000 грн. Отримання кредитних коштів відповідачкою не заперечується. 
Відповідачка 14.01.2026 сплатила 287,10 грн нарахованих процентів та уклала з позивачем додаткову угоду про продовження строку кредитування. За цією угодою кінцевий термін повернення кредиту визначено 04.04.2026, а процентну ставку на період пролонгації встановлено в розмірі 0,99 % на день. 
Умовами кредитування на період пролонгації передбачено здійснення двох платежів: першого платежу в розмірі 11 970 грн через 30 днів, із яких 9 000 грн - частина кредиту та 2 970 грн - проценти; другого платежу в розмірі 1 495 грн через наступні 50 днів, із яких 1 000 грн - частина кредиту та 495 грн - проценти.
Загальні витрати за кредитом на період пролонгації визначено в розмірі 3 465 грн, а загальну вартість кредиту - 13 465 грн. 
Отже, відповідно до погодженого сторонами графіка відповідачка повинна була сплатити 9 000 грн основної суми кредиту та 2 970 грн процентів до 13.02.2026, а залишок кредиту в розмірі 1 000 грн та 495 грн процентів - до 04.04.2026.
Доказів сплати відповідачкою зазначених платежів, крім 287,10 грн процентів, матеріали справи не містять.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період із 17.12.2025 до 14.01.2026 на суму кредиту нараховано 287,10 грн процентів за ставкою 0,099 % на день, які відповідачкою сплачено.
Із 15 січня до 13.02.2026 позивач нарахував на суму 10 000 грн проценти за ставкою 0,99 % на день у розмірі 2 970 грн, а з 14 лютого до 04.04.2026 року - проценти на залишок строкової заборгованості в розмірі 1 000 грн у сумі 495 грн. Загальна сума несплачених процентів, нарахованих на строкову заборгованість відповідно до графіка, становить 3 465 грн.
Крім того, після настання 13.02.2026 строку повернення частини кредиту в розмірі 9 000 грн позивач продовжив нараховувати на цю суму проценти за ставкою 0,99 % на день за період із 14 лютого до 04.04.2026. Загальна сума таких нарахувань на прострочене тіло кредиту становить 4 455 грн. 
Отже, у розрахунку позивача загальна заборгованість відповідачки визначена в розмірі 17 920 грн, яка складається із: 10 000 грн – неповернутої суми кредиту; 3 465 грн - процентів, нарахованих відповідно до графіка платежів; 4 455 грн - процентів, нарахованих на прострочену частину кредиту в розмірі 9 000 грн.
У поданому відзиві відповідачка визнала факт укладення кредитного договору, отримання 10 000 грн кредитних коштів, укладення додаткової угоди та невиконання обов`язку з повернення кредиту. Вона визнала позовні вимоги в частині стягнення 10 000 грн основної заборгованості та 3 465 грн процентів, однак заперечила проти стягнення 4 455 грн, нарахованих позивачем на прострочену частину основного боргу.
2.2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини за договором споживчого кредиту. Факт укладення договору, отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 10 000 грн та обов`язок повернути отриману суму кредиту відповідачкою не заперечується.
Разом із тим спір між сторонами стосується правомірності включення до заборгованості частини процентів за користування кредитом.
Проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України є платою за правомірне користування кредитними коштами протягом погодженого сторонами строку. Після закінчення строку кредитування або настання строку повернення відповідної частини кредиту право кредитодавця нараховувати проценти як плату за користування кредитом припиняється, а охоронні правовідносини сторін регулюються ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.
Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України.
У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Отже, для визначення правової природи заявлених до стягнення процентів суд ураховує не лише їх найменування в договорі та розрахунку, а й підставу нарахування, період такого нарахування та стан виконання зобов`язання щодо повернення відповідної частини кредиту.
Як установлено судом, відповідно до погодженого сторонами графіка платежів у редакції додаткової угоди від 14.01.2026 відповідачка повинна була повернути 9 000 грн основної суми кредиту до 13.02.2026, а решту кредиту в розмірі 1 000 грн – до 04.04.2026.
Отже, до 13.02.2026 відповідачка мала право правомірно користуватися всією сумою кредиту, а з 14.02.2026 - лише залишком кредиту в розмірі 1 000 грн. З 14.02.2026 частина кредиту в розмірі 9 000 грн стала простроченою заборгованістю.
Це узгоджується і з наданим самим позивачем розрахунком, у якому з 14.02.2026 сума 9 000 грн відображена не як строкове, а як прострочене тіло кредиту, а нараховані на неї 4 455 грн виділено окремо як нарахування на прострочене тіло кредиту. 
Умовами кредитного договору такі проценти визначені як проценти, що нараховуються за кожен день неправомірного користування кредитом або його частиною. У паспорті споживчого кредиту ставка 0,99 % на день також зазначена серед наслідків невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. 
Отже, проценти в розмірі 4 455 грн нараховані не як плата за правомірне користування кредитом відповідно до ст. 1048 ЦК України, а у зв`язку з простроченням повернення частини кредиту. За своєю правовою природою вони є мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, встановленою договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При цьому ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частина 2 ст. 625 ЦК України допускає встановлення договором іншого розміру процентів річних, однак це не змінює їх правової природи як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що в період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором позики або кредитним договором. Неустойка та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами та які нараховані з 24.02.2022 за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем. 
У період із 14.02.2026 до 04.04.2026, за який позивач нарахував 4 455 грн на прострочену частину кредиту, в Україні діяв воєнний стан. 
З огляду на імперативний характер пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України умова договору про нарахування процентів у розмірі 0,99 % на день за неправомірне користування простроченою частиною кредиту не може бути підставою для їх стягнення з відповідачки в період дії воєнного стану.
Посилання позивача на те, що загальний строк кредитування було продовжено до 04.04.2026, не спростовує зазначеного висновку. Графіком платежів установлено окремі строки повернення частин кредиту: 9 000 грн - до 13.02.2026, а 1 000 грн - до 04.04.2026. Тому після 13.02.2026 правомірним було користування лише залишком кредиту в розмірі 1 000 грн, тоді як неповернення 9 000 грн становило прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас проценти в розмірі 3 465 грн нараховані на строкову заборгованість у межах періоду правомірного користування відповідними частинами кредиту: 2 970 грн - на суму 10 000 грн за період із 15.01.2026 до 13.02.2026 та 495 грн - на суму 1 000 грн за період із 14.02.2026 до 04.04.2026. Такий розрахунок відповідає графіку платежів, умовам додаткової угоди та відомостям паспорта споживчого кредиту, згідно з яким загальні витрати за кредитом у період пролонгації становили 3 465 грн, а загальна вартість кредиту - 13 465 грн. 
Відповідачка визнала позов у частині стягнення 10 000 грн основної суми кредиту та 3 465 грн процентів. Таке визнання не суперечить закону, підтверджується дослідженими судом доказами та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до статті 206 ЦПК України приймається судом.
Зважаючи на те, що відповідачка отримала кредитні кошти, однак у визначені договором строки їх не повернула та не сплатила проценти за період правомірного користування кредитом, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з неї 13 465 грн заборгованості, з яких 10 000 грн - основна сума кредиту та 3 465 грн - проценти за користування кредитом.
У задоволенні вимоги про стягнення 4 455 грн процентів, нарахованих на прострочену частину кредиту, необхідно відмовити.
2.3. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Позов задоволено на суму 13 465 грн із заявлених 17 920 грн. Отже, пропорційний задоволеним вимогам розмір судового збору становить 2 000,52 грн.
Частиною 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги на суму 13 465 грн, позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що припадає на визнану та задоволену частину вимог, тобто 1 000,26 грн. Інші 1 000,26 грн судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Позивач також просить стягнути з відповідачки 133,38 грн витрат на направлення їй копій позовної заяви та доданих документів. Понесення цих витрат підтверджено квитанцією та описом вкладення від 12.05.2026. Такі витрати пов`язані з виконанням процесуального обов`язку позивача під час подання позову в електронній формі та є витратами, пов`язаними з учиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. 
З урахуванням часткового задоволення позову з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 100,22 грн витрат на поштове відправлення. Решта цих витрат у розмірі 33,16 грн покладається на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 76–81, 89, 133, 141, 142, 206, 258, 259, 263–265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» заборгованість за кредитним договором № 2404450 від 17.12.2025 в розмірі 13 465 (тринадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 26 (двадцять шість) коп. та витрати на поштове відправлення документів у розмірі 100 (сто) грн 22 (двадцять дві) коп., а всього 14 565 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 48 (сорок вісім) коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» із Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого за вимоги, визнані відповідачкою до початку розгляду справи по суті, у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 26 (двадцять шість) коп.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.
Найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор», адреса: 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 75, прим. 601А, код ЄДРПОУ 39287145.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя            В.О. Пономар