ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" серпня 2026 р. Справа№ 910/2925/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Буравльова С.І.
суддів: Андрієнка В.В. 
Шапрана В.В. 

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2026 р. 
у справі № 910/2925/26 (суддя - Ягічева Н.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон" 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 114417,05 грн, 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 114417,05 грн збитків, які завдані нестачею вантажу при залізничному перевезенні за накладною № 43665520 від 10.01.2026 р.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач як перевізник належним чином не виконав свої зобов`язання щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з вартості нестачі вугілля.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.05.2026 р. у справі № 910/2925/26 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон" задоволено в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що з акту ГУ-106 від 16.01.2026 р. вбачається, що вагон № 95606216 прибув на станцію призначення у технічно справному стані без пошкоджень та ознак втрати вантажу, усі запірно-пломбувальні пристрої в наявності, відповідають перевізному документу та виконують свої функції, навантаження рівномірне, без поглиблень. Оскільки відповідно до граф 26, 28 залізничної накладної № 43665520 навантаження та визначення маси вантажу здійснювалося вантажовідправником без участі залізниці, тому вантажовідправником під час заповнення вказаної залізничної накладної було невірно зазначено масу вантажу.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2026 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/2926/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2025 р. апеляційну скаргу у справі № 910/2925/26 залишено без руху на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2026 р. у справі № 910/2925/26, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційні скарги впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 01.07.2026 р. у справі № 910/2925/26 сторонам доставлено до електронних кабінетів 01.07.2026 р., доказом чого є довідки про доставку електронних документів від 03.07.2026 р., що містяться в матеріалах справи. 
Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/2925/26 від 01.07.2026 р. оприлюднена у реєстрі 03.07.2026 р.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2026 р. на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.
Відповідно до залізничної накладної № 43665520 від 10.01.2026 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» (далі - відправник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - перевізник) склалися правовідносини з перевезення вантажу. 
Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» зі станції відправлення Ромодан Південної залізниці до станції призначення Чорноморська Одеської залізниці було відправлено вантаж - пшениця насипом, у вагоні № 95606216 (тип ЗРВ). 
Вага вантажу нетто, зафіксована у залізничній накладній № 43665520 від 10.01.2026 р. та у відомості вагонів становила 70200 кг, тара вагону - 23200 кг. 
16.01.2026 р. при надходженні вагону № 95606216 на станцію Чорноморська було складено акт загальної форми (форма ГУ-23) № 41, яким зафіксовано такі обставини: у другому розвантажувальному люці виявлено подряпини та нещільне прилягання, яке закрито ганчір`ям, у якому затиснуто зерно; при відкритті верхніх завантажувальних люків виявлено поглиблення (природний скіс) під завантажувальними люками № № 2, 3, 4, відстань від крівлі вагону до вантажу становить 1500 мм. 
На підставі акту загальної форми № 41 від 16.01.2026 р. комісійно проведено переважування вагону № 95606216 у присутності заступника начальника залізничної станції з вантажної робот Майданова О.В., агента комерційного Расторопнової О.В., приймоздавальника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС» Подлюдної Т.І., Горбачова В.В., представника поліції Сетупова В.О. 
Вагонні ваги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС», на яких проводилося переважування (тип 5001ВВ-100Э/2СД, зав. № 19, виробник ТОВ «Вес-Сервіс»), були справними та пройшли метрологічну повірку 04.08.2025 р., що підтверджується свідоцтвом про повірку № 1710-МХ, видане ДП «Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» Метрологічні характеристики: мax = 100 т, мin = 2 т. 
Відповідно до комерційного акту № 401100/1 від 16.01.2026 р. при контрольному переважуванні вагону № 95606216 виявилось брутто - 82050 кг, тара - 23150 кг, нетто - 58900 кг, що менше вантажного документу на 11300 кг.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач як перевізник, на думку позивача, належним чином не виконав свої зобов`язання щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим повинен відшкодувати позивачу збитки у розмірі 114417,05 грн.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно зі ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.
Як передбачено ч. 1 ст. 307 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
За ч. 2 ст. 307 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
У відповідності до ч. 3 ст. 307 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.
Як було встановлено вище, Акціонерне товариство "Українська залізниця" прийняло до перевезення від Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» вантаж та здійснило його перевезення зі станції відправлення до станції призначення на підставі залізничної накладної № 43665520 від 10.01.2026 р.
Згідно з ч. 5 ст. 307 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Як передбачено ч. 1 ст. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
За ст. 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
У відповідності до п. п. 2, 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.
Вбачається, що факт нестачі за спірним перевезенням був підтверджений комерційним актом № 401100/1 від 16.01.2026 р.
Вищевказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р.
Стосовно доводів скаржника про те, що оскільки відповідно до граф 26, 28 залізничної накладної № 43665520 навантаження та визначення маси вантажу здійснювалося вантажовідправником без участі залізниці, тому вантажовідправником під час заповнення вказаної залізничної накладної було невірно зазначено масу вантажу, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.
Згідно з параграфом 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.
Як передбачено ст. 31 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитися від їх використання.
Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталася внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу. Прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера.
У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.
У матеріалах справи відсутні докази наявності несправностей вагону № 95606216, які б призвели до втрати вантажу на шляху його слідування.
Вбачається, що акт загальної форми та комерційний акт ф. ГУ-22 від 16.01.2026 р. № 401100/31 підписані представниками Акціонерного товариства "Укрзалізниця". 
Підписавши зазначені акти, представники Акціонерного товариства "Укрзалізниця" підтвердили викладені в них обставини, у тому числі факт виявлення ганчір`я із затиснутим зерном у розвантажувальному люці вагону. 
За п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. 
У відповідності до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
Згідно з ч. 3 ст. 917 ЦК України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування. 
Оскільки вантаж у вагони відкритого типу приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, відповідач мав можливість належним чином здійснити огляд вагонів та встановити, що вказані вагони є непридатними для перевезення вантажу того виду, що були у нього завантажені відправником, та відмовитись від приймання вантажу до перевезення.
Водночас, як зазначалось вище, спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень.
Встановлені комерційним актом обставини свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.
З огляду на те, що перевезення вантажу відбувалось у технічно справному вагоні, придатному для цієї господарської мети (перевезення пшениці), то саме відповідач повинен нести відповідальність за втрату вантажу позивача у спірних вагонах. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 р. у справі № 905/96/17 та від 13.03.2019 р. у справі № 905/748/17.
За ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 02.06.2010 р. у справі № 6-469св10.
Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Як передбачено ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Відповідно до п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.
Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644:
- вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто;
- при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:
1) 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;
2) 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;
3) 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;
4) 0,5% маси всіх інших вантажів;
- норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.
Згідно зі ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Вбачається, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справному вагоні. Встановлені комерційним актом обставини свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.
Відповідно до залізничної накладної № 43665520 від 10.01.2026 р. вага вантажу нетто становила 70200 кг, тара вагону - 23200 кг, вантаж - пшениця, насипом. Згідно з комерційним актом № 401100/1 від 16.01.2026 р. при контрольному переважуванні вагону № 95606216 тара - 23150 кг, нетто - 58900 кг, що менше ваги, вказаної в документі, на 11300 кг.
Таким чином, враховуючи, що перевезення відбувалося у технічно-справному вагоні, придатному для даної господарської мети, саме відповідач несе відповідальність за втрату частини вантажу у вагоні № 95606216.
Відтак, збитки позивача, завдані нестачею вантажу при залізничному перевезенні за накладною № 43665520 від 10.01.2026 р., складають 114417,05 грн виходячи з розрахунку: 11300 кг (розмір нестачі) - 351 кг (норма природної втрати (0,5%)) * 10450 грн ціна за 1 тону / 1000 = 10949 кг * 10,450 грн/кг = 114417,05 грн. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 114417,05 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією як недоведені.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
За ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2026 р. у справі № 910/2925/26 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволенню не підлягає. 
Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства. 
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2026 р. у справі № 910/2925/26 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2026 р. у справі № 910/2925/26.
4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов 

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран