Справа № 305/1465/26

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за його апеляційною скаргою на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2026 року мправу про адміністративне правопорушення № 305/1465/26, провадження №3/305/525/26, у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, об`єднано зі справою про адміністративне правопорушення № 305/1468/26, провадження №3/305/528/26, у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та присвоїти їм єдиний номер: №305/1465/26 провадження №3/305/525/26.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок, в дохід держави.

Відповідно до постанови суду - 09.05.2026 близько 17 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 404, на відстані близько 7000 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який спільно з трьома громадянами України здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, шляхом подолання гірських масивів, у складі групи осіб, вчинене повторно протягом року, чим порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

Крім того, під час затримання ОСОБА_1 спільно з трьома громадянами України здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: вдався до втечі та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Прикордонний патруль» солдата ОСОБА_2 зупинити протиправні дії відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України».

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушень (ст. 247 КУпАП). Дану скаргу розглянути за його відсутності у зв`язку з ВПО та станом здоров`я (перелом руки). Вважає, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував, що він знаходився на значній відстані від держкордону, не мав закордонного паспорту та валюти. Вказує, що його перебування в чагарнику було викликане панічним шоком ВПО з м.Соледар через почуті звуки пострілів, що є рефлексом самозбереження особи, яка пережила бойові дії. Стверджує, що умислу на перетин кордону у нього не було, оскільки особа зі зламаною рукою та обмеженими рухами об`єктивно не здатна здійснювати нелегальний перетин державного кордону та чинити активну непокору. Зазначає, працівники ДПС відмовили йому у виклику адвоката, внесли неправдиві дані до протоколу про його відмову від зв`язку з рідними та взагалі не вручили йому копію протоколу.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив. Апеляційний суд приймає до уваги прохання ОСОБА_1 про розгляд даної апеляційної скарги без його участі, яке зазначено в його апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.
За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 .
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Відповідно до диспозиції частини другої статті 185-10 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення злісної непокори, законному розпорядженню чи вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, у складі групи осіб, які полягали у вимозі пред`явити документи, що посвідчують особу.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Даними, які містяться в протоколах про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ № 342578 та серії ЗхРУ № 342579 від 09.05.2026 стверджується, що о 09.05.2026 близько 17 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 404, на відстані близько 7000 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який спільно з трьома громадянами України здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, шляхом подолання гірських масивів, у складі групи осіб, вчинене повторно протягом року.

Крім того, під час затримання ОСОБА_1 спільно з трьома громадянами України здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: вдався до втечі та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Прикордонний патруль» солдата ОСОБА_2 зупинити протиправні дії відмовився виконувати.
Отже, своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», а відтак суд вважає, що його дії були правильно кваліфіковані як адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення останнім інкримінованих йому адміністративних правопорушень підтверджуються вищевказаними протоколами про адміністративні правопорушення, які є документами, що офіційно засвідчують факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів у справі; даними, які містяться в протоколах про адміністративне затримання від 09.05.2026 та особистого огляду від 09.05.2026, а також даними Рапорту начальника відділення інспекторів ПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) капітана ОСОБА_3 про факт затримання на напрямку 404 прикордонного знаку на відстані 7000 метрів до державного кордону України у контрольованому прикордонному районі чотирьох громадян України, які здійснили спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії шляхом подолання гірських масивів в пішому порядку, при цьому під час затримання особи вдалися до втечі, та на неодноразову повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Прикордонний патруль» припинити вчиняти протиправні дії, ОСОБА_1 відмовився виконувати, та продовжив втечу в напрямку державного кордону; схемою виявлення та затримання громадянина ОСОБА_1 , довідкою про виникнення обстановки на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », копією постанови судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05.12.2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, якою підтверджено факт вчинення правопорушення повторно протягом року; його паспортними даними та іншими матеріалами справи.
Разом з тим, з дослідженої в судовому засіданні Довідки відносно затримання 09.05.2026 4-х громадян України, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: смт.Рокитне Київської обл., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: м.Київ, Кошолана Д., 21.03.2000 зареєстрованого за адресою: м. Запоріжжя та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на напрямку 404 прикордонного знаку, складеної начальником оперативно-розшукової групи (з місцем дислокації населений пункт Богдан) прикордонного оперативно розшукового відділу (з місцем дислокації н.п.ділове) головного оперативно-розшукового відділу капітана ОСОБА_7 , слідує, зокрема, що один із затриманих ОСОБА_1 , СЗВЧ з 10.11.2025, затримувався на ділянці НОМЕР_1 ПРИКЗ 05.11.2025 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, спіткнувся і впав на праву руку, відчув біль, надано первинну медичну допомогу.
В ході проведення перевірочних заходів встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 являються друзями та мали намір здійснити незаконний перетин державного кордону України на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах г.Корбуль на напрямку 405-406 п/зн та в подальшому потрапити до Чехії з метою ухилення від мобілізаційного призову, подальшого працевлаштування і проживання там.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.
Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції проігнорував, що він знаходився на значній відстані від держкордону, не мав закордонного паспорту та валюти, що умислу на перетин кордону у нього не було, оскільки особа зі зламаною рукою та обмеженими рухами об`єктивно не здатна здійснювати нелегальний перетин державного кордону та чинити активну непокору, оскільки вони є безпідставними. При цьому, судом враховано, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 – є м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, мешканець (ВПО) Івано-Франківської області, місце його виявлення є територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області на напрямку 404 прикордонного знаку на відстані 7000 метрів до лінії державного кордону України, що підтверджує намір незаконного перетину кордону. При цьому, фактичні обставини щодо часу та місця затримання ОСОБА_1  працівниками державної прикордонної служби, апелянт не оспорює.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що  ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколах фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 09.05.2026 близько 17.00 год. в районі прикордонного знаку №404 (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) на відстані 7000 метрів до лінії державного кордону України, однак таких заперечень чи пояснень  ОСОБА_1 не виклав, та відмовився давати будь-які пояснення.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що  ОСОБА_1 , ні в суді першої інстанції, ні у поданій апеляційній скарзі не пояснив, що він робив на напрямку 404 прикордонного знаку (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) на відстані 7000 метрів до лінії державного кордону України з Румунією, в період дії правового режиму воєнного стану, введеного у дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.
Апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як: місце виявлення   ОСОБА_1 , зокрема в безпосередній близькості від лінії державного кордону, а саме на відстані 7000 метрів до лінії державного кордону України з Румунією на території Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського Закарпатської області, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем його проживання; час виявлення – близько 17:00 год., спосіб намагання перетину державного кордону - поза межами пункту пропуску шляхом подолання гірських масивів, у складі групи осіб; відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану», вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують його твердження в апеляційній скарзі.
Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів ПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) капітан ОСОБА_10 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний працівник прикордонної служби діяв саме у межах наданих йому повноважень.
Проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі повною мірою відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в них відображені всі необхідні й передбачені цієї нормою відомості, тому доводи апелянта в частині, що працівники ДПС внесли неправдиві дані до протоколу, відхиляються.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага