П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/504/26	

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
повний текст судового рішення
складено 27.04.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

07 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд :
- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 14.11.2025 «Про відмову у виплаті допомоги на поховання у зв`язку із смертю пенсіонера»;
- зобов`язати ГУ ПФУ виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання померлої ОСОБА_2 за її заявою від 13.11.2025 №12243.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що є спадкоємицею за заповітом ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 та на виконання волі спадкодавці ОСОБА_2 здійснила її поховання.
13.11.2025 року звернулась до ГУ ПФУ із заявою №12243 для оформлення допомоги на поховання у зв`язку зі смертю пенсіонерки ОСОБА_2 , надала усі наявні у неї та необхідні для оформлення допомоги документи. Однак отримала рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання у зав`язку зі смертю пенсіонера у зв`язку з тим, що у електронній пенсійній справі померла вказана, як ОСОБА_3 , та запропоновано звернутися до адміністративного суду. 
Позивачка, посилаючись на Закон України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV), Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1), просить задовольнити позовні вимоги, оскільки нею подані всі документи та має право на отримання допомоги на поховання, оскільки звернення стосується саме пенсіонера ОСОБА_2 , яка перебувала на пенсійному обліку у відповідача та отримувала пенсію. Отже, відповідач, відмовляючи в задоволенні заяви позивачу про виплату допомоги на поховання, з підстави вказаної описки діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Представник відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що при перевірці документів за заявою позивачці встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку у Головного управління та отримувала пенсію за віком з 12.06.1992 через відділення поштового зв`язку 65021 кожного місяця 04 числа. Виплату пенсії припинено з 01.11.2025 у зв`язку зі смертю пенсіонера 16.10.2025 (актовий запис №5979 від 17.10.20525). 
Рішенням від 14.11.2025 Головним управлінням відмовлено у виплаті допомоги на поховання у зв`язку зі смертю пенсіонера (о/р № НОМЕР_2 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки наявна невідповідність в імені померлої у свідоцтві про смерть. 
При розгляді матеріалів електронної пенсійної справи та визначенні права на виплату допомоги на поховання у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 встановлено, що ім`я останньої у свідоцтві про смерть та у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання не відповідає імені згідно копії паспорту громадянина України, яка знаходиться у пенсійній справі померлої. На думку представника обставини невідповідності ПІБ у цих документах потребують вирішенню в порядку окремого провадження цивільного судочинства у відповідності до норм ст.315 ЦПК України. Інші документи, які підтверджують ці обставини не надано. Встановлений факт неприведення ПІБ у наявних документах на померлу у відповідність до законодавчих положень додатково вказує на наявність неточностей або помилок у заповненні таких документів, що може ставити під сумнів достовірність зазначених у них відомостей. Це, у свою чергу, слугує підставою для здійснення додаткової перевірки таких відомостей, зокрема, щодо встановлення особи.
Головне управління діє, виходячи із принципу диспозитивності, сутність якого полягає в нерозривній єдності двох елементів - свободи вибору варіанту захисту порушеного права і свободи розсуду сторони при обранні варіантів поведінки в процесі виконання своїх обов`язків. Звертаємо особливу увагу суду на те, що диспозитивність наділяє правом сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вільно здійснювати в адміністративному суді свої матеріальні і процесуальні права та розпоряджатися ними. Питання щодо виплати допомоги на поховання можливо переглянути за умови надання свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_3 або за наявності рішення суду про встановлення належності такого документа.
Представник вважає, що дії Головного управління є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, Законах України, роз`яснювальних листах органів Пенсійного фонду, а відтак позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Вказані обставини можуть призвести до порушення принципу справедливості. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволений.
Визнано протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.11.2025 «Про відмову у виплаті допомоги на поховання у зв`язку із смертю пенсіонера».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 за її заявою від 13.11.2025 №12243 допомоги на поховання померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (актовий запис від 17.10.2025 року №5979).
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064,96грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України (паспорт НОМЕР_3 ) та є спадкоємницею за заповітом, складеним 30.11.2023 року громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилась в місті Хілок Читинської області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 13.06.2005 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , яка на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з паспортом НОМЕР_4 , виданим Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 13.06.2005 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в місті Хілок Читинської області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , була пенсіонеркою та отримувала пенсію, перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ.
Відповідно до дублікату РНОКПП від 01.09.2008 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .
Судом також встановлено, що пенсіонерка ОСОБА_2 оформляла пенсію за паспортом НОМЕР_6 , виданим у 1990 році, в якому вона вказана як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місто народження – м. Хілок Читинської області, та за довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру від 14.04.1999 року, виданого ОСОБА_3 - НОМЕР_5 .
Як зазначено судом першої інстанції, незважаючи на зміну паспорту пенсіонеркою, в якому вона зазначена як ОСОБА_2 , та отримання нею нової довідки про РНОКПП, в якій вона значиться - ОСОБА_2 , вона продовжувала перебувати на обліку в ГУ ПФУ як ОСОБА_3 , пенсія їй нараховувалась та виплачувалась.
ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсіонерка ОСОБА_2 померла (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7 ).
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян для отримання допомоги на поховання актовий запис про смерть ОСОБА_2 №5979 зареєстрований в Реєстрі 17.10.2025 року. 
На виконання ухвали суду відповідач ГУ ПФУ повідомив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , перебувала на обліку в ГУ ПФУ та отримувала пенсію через відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» №65021. На підставі інформації, отриманої з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть фізичної особи виплата пенсії припинена з 01.11.2025 року у зв`язку зі смертю, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис від 17.10.2025 року №5979.
Актовий запис від 17.10.2025 року №5979 вчинений про смерть ОСОБА_2 , проте відповідач ГУ ПФУ припиняє виплату пенсії пенсіонерки ОСОБА_3 . А платив пенсію з 13.06.2005 року (отримання нового паспорту із зазначенням ім`я – ОСОБА_5 ) до 01.11.2025 року (дата припинення виплати пенсії у звязкц зі смертю ОСОБА_2 . 
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №1058-IV у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Статтею 53 Закону №1058-IV визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Як вірно встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 скористалась законним правом та звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області з відповідною заявою щодо отримання допомоги на поховання, у зв`язку із смертю - ОСОБА_2 .
Згідно з п.5.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок №22-1), особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року №1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.
Відповідно до п.5.2 Порядку №22-1 заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера.
Допомога на поховання виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивачка дотрималася вказаних вище вимог та подала разом із заявою необхідний пакет документів.
Між тим, пенсійним органом відмовлено у виплаті допомоги на поховання, у зв`язку із розбіжністю відомостей електронної пенсійної справи померлої та свідоцтвом про смерть у його імені.
За життя пенсіонерка ОСОБА_2 оформляла пенсію за паспортом НОМЕР_6 , виданим у 1990 році, в якому вона вказана як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місто народження – м. Хілок Читинської області, та за довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру від 14.04.1999 року, виданого ОСОБА_3 - НОМЕР_5 .
Незважаючи на зміну паспорту пенсіонеркою, в якому вона зазначена як ОСОБА_2 , та отримання нею нової довідки про РНОКПП, в якій вона значиться - ОСОБА_2 , вона продовжувала перебувати на обліку в ГУ ПФУ як ОСОБА_3 , пенсія їй нараховувалась та виплачувалась.
ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсіонерка ОСОБА_2 померла (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7 ).
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян для отримання допомоги на поховання актовий запис про смерть ОСОБА_2 №5979 зареєстрований в Реєстрі 17.10.2025 року. 
Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , перебувала на обліку в У ПФУ та отримувала пенсію через відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» №65021. 
Виплата пенсії припинена з 01.11.2025 року у зв`язку зі смертю пенсіонера (актовий запис від 17.10.2025 року №5979).
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказана помилка виникла під час внесення відомостей в електронну пенсійну справу покійного пенсіонера через дій відповідача та за відсутності вини інших осіб.
Зазначена обставина не може бути підставою відмови у виплаті допомоги на поховання, через необґрунтованість покладення негативних наслідків власної вини (допущення описки) пенсійного органу на ОСОБА_1 . 
Отже, з огляду на те, що відомості електронної пенсійної справи  ОСОБА_3 , в якій допущено описку, не є правовстановлюючим документом, відсутні підстави для звернення позивачки до суду щодо встановлення юридичного факту, як про це зазначав відповідач.
Докази, які би свідчили про недостовірність записів у свідоцтві про смерть покійного пенсіонера ОСОБА_2 відсутні. При цьому, відповідач не заперечує їх достовірність, а в своїх аргументах посилається лише на невідповідність імені в електронній пенсійній справі.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачка не може нести негативні наслідки, які виявились в позбавленні її права на дотримання допомоги на поховання її померлої ОСОБА_2 , через розбіжності в написані її імені та допущення описки посадовими особами пенсійного органу.
Крім того, документи, надані позивачкою під час її звернення, стосуються саме пенсіонера « ОСОБА_2 », яка перебувала на пенсійному обліку у відповідача та отримував пенсію.
Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відмовляючи в задоволенні заяви позивачки про виплату допомоги на поховання та приймаючи оскаржуване рішення, з підстави вказаної описки у імені, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   Н.В. Вербицька