ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 909/217/26
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Степанюк НЛ.
суддів Міліціанова Р.В.
Ржепецького В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» (вх. № 01-05/1453/26 від 12.05.2026)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 (повний текст рішення складено 20.04.2026, суддя Гула У.І.)
та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» б/н від 25.05.2026 (вх.№01-05/1667/26 від 26.05.2026)
на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 (повний текст складено 04.05.2026, суддя Гула У.І.)
у справі № 909/217/26
за позовом Приватного підприємства «Транском Альянс»
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі»
про стягнення заборгованості в сумі 266 819,73 грн

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовної заяви та оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Приватне підприємство «Транском Альянс» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» про стягнення заборгованості в сумі 266 819, 73 грн.
В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги перевезення.
Рішенням місцевого господарського суду від 20.04.2026 у справі №909/217/26 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» на користь Приватного Підприємства «Транском-Альянс» 244 040,96 грн - основної заборгованості, 4 653,49 грн -3% річних, 5 158,34 грн - інфляційних втрат та 3 084,09 грн судового збору. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані транспортні послуги в сумі 244 040,96 грн не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально та не спростований відповідачем, також за розрахунком місцевого суду стягненню підлягає 3% річних у розмірі 4 653,49 грн з 02.07.2025 по 18.02.2026 та 5 158,34 грн інфляційних втрат з липня 2025 по січень 2026. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат місцевий суд відмовив за необґрунтованістю. 
Додатковим рішенням від 04.05.2026 у справі №909/217/26 Господарський суд Івано-Франківської області задоволив частково заяву Приватного підприємства «Транском Альянс» про ухвалення додаткового рішення та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» на користь Приватного Підприємства «Транском Альянс» 14 271,02 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи
Доводи апелянта щодо рішення від 20.04.2026
Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 в частині стягнення 120263,10 грн основного боргу, 4653,49 грн 3% річних та 5158,34 грн інфляційних втрат та прийняти нове рішенням, яким відмовити у задоволенні Приватному підприємству «Транском Альянс» позову у цій частині.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було помилково включено до суми основного боргу вартість послуг за двома непідписаними актами (№4067 та №4477) – на загальну суму 120 263,10 грн, також посилається на те, що CMR-накладні не замінюють підписаний акт.
Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем підстав та самостійно сформував нову конструкцію прострочення, що є порушенням статтей 13, 14 ГПК України. 
Доводи апелянта щодо додаткового рішення від 04.05.2026
Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» подало апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі №909/217/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні ПП «Транском Альянс» про ухвалення додаткового рішення. 
Апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення місцевий господарський суд фактично не розглянув заперечення відповідача про зменшення витрат, що у свою чергу є порушенням статті 86 ГПК України. Також скаржник зазначає про те, що заявлена сума 15 000 грн перевищує попередній орієнтовний розрахунок позивача, і в частині такого перевищення не підлягала стягненню. А також на думку скаржника заявлена сума 15 000 грн не відповідає критеріям співмірності з огляду на характер і складність справи.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить ухвалити рішення, яким апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 та Додаткове рішення від 04.05.2026 по справі №909/217/26 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 та додаткове рішення від 04.05.2026 - без змін.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
На розгляд Західного апеляційного господарського суду надійшли апеляційні скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі 909/217/26.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 справу №909/217/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Степанюк Н.Л. - головуючий суддя, члени колегії судді Міліціанов Р.В., Іванчук С.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 у справі №909/217/26 – залишено без руху та встановлено скаржнику термін для усунення недоліків апеляційної скарги.
18.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді б/н від 18.05.2026 (вх.№01-04/4113/26). 
26.05.2026 в межах наданого судом строку від апелянта через підсистему «Електронний суд» надійшла заява б/н від 25.05.2026 вх.№01-04/4406/26 про усунення недоліків із долученими до неї доказами сплати судового збору.
26.05.2026 через підсистему «Електронний суд» до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга б/н від 26.05.2026 вх.№01-05/1667/26 Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі №909/217/26.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 у справі №909/217/26 та додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі №909/217/26. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» до спільного апеляційного розгляду. Ухвалено здійснювати розгляд справи №909/217/26 в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2026 справу №909/217/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Степанюк Н.Л. - головуючий суддя, члени колегії судді Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О.
Встановлені обставини справи
Щодо рішення від 20.04.2026
ПП «Транском Альянс» та ТОВ «Еко-беррі» підписали міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) 25.07.2024 - АС0310EX/AC0031XF,30.07.2024 - AC7200HK/АС009XF, 30.07.2024 - AC8200HE/AC0333XF, 12.08.2024 - AC0506HM/АС0006XP, 30.08.2024 - AC3900EM/AC3339XO. Належність виконання перевезення вантажу підтверджують підписи уповноважених осіб та відтиск штампу вантажовідправника, перевізника та вантажоодержувача на міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR).
Згідно із п.1 Накладних відправником є ТОВ «Еко-беррі». Відповідно до п.16 Накладних, перевізником є ПП «Транском Альянс». Товар - малина заморожена.
Відповідно до вищенаведених міжнародних товарно-транспортних накладних, позивачем складено акти надання послуг та виставлені рахунки.
Згідно з Акту надання послуг №3681 від 01 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП «Траском альянс» були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 55 502,00 грн.
Згідно з Акту надання послуг №3813 від 05 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП «Траском альянс» були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 59 137,93 грн.
Згідно з Акту надання послуг №3814 від 05 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП «Траском альянс» були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 59 137,93 грн.
Згідно з Акту надання послуг №4067 від 19 серпня 2024 року та рахунку на оплату, ПП «Траском альянс» були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 59 473,29 грн.
Згідно з Акту надання послуг №4477 від 05 вересня 2024 року та рахунку на оплату, ПП "Траском альянс" були надані ТОВ «Еко-беррі» послуги на суму 60 789,81 грн.
Загальна сума наданих послуг 294 040,96 грн.
Замовник здійснив часткову оплату послуг за актом надання послуг №3681 від 01 серпня 2024 року в сумі 50 000,00 грн. Сума заборгованості на день подання позову становить 244 040,96 грн.
ТОВ «Еко-Бері» у гарантійному листі № 04-27/02 від 27.02.2025, адресованому ПП «Транском Альянс» зазначило, що у зв`язку з затримкою оплати за реалізовану продукцію на даний час відсутня можливість оплати заборгованості відповідно до актів наданих послуг; гарантує здійснити оплату наданих послуг в сумі 244 040,96 грн на протязі 15 робочих днів.
24.06.2025 ПП «Транском Альянс» направлено ТОВ «Еко-Бері» вимогу про оплату заборгованості у розмірі 244 040,96 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ «Укрпошта».
Оскільки відповідач зобов`язань за надані послуги не виконав, позивач звернувся в суд про стягнення основної заборгованості та на суму основної заборгованості 244 040,96 грн нарахував 3% річних у сумі 7 160,20 грн та інфляційні втрати у сумі 15 618,57 грн.
Щодо додаткового рішення від 04.05.2026
Як встановлено судом першої інстанції та досліджено колегією суддів представник позивача заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подав до Господарського суду Івано-Франківської області 24.04.2026, тобто у визначенні Господарським процесуальним кодексом України строки. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази:
- копію Договору про надання правничої допомоги №137-ЮП від 19.06.2025;
- копію попереднього орієнтовного розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу від 19.02.2026;
- копію Акта №1-00000077 здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 23.04.2026;
- копію платіжної інструкції №11313 від 23.04.2026;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ВЛ № 1103 від 22.03.2019;
- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АС № 1175612 від 20.02.2026.
При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 19.06.2025 між позивачем та адвокатом Скрипчук О.П. укладено договір про надання правничої допомоги (далі - Договір).
Відповідно до умов та протягом строку дії цього договору адвокат Скрипчук О.П. зобов`язується надати послуги професійної правничої допомоги ПП «Транском альянс».
Платіжною інструкцією № 11313 від 23.04.2026 ПП «Транском альянс» оплатило адвокату Скрипчук О.П. 15 000,00 грн без ПДВ за послуги правничої допомоги.
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції керувався таким
Згідно із вимогами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Щодо рішення від 20.04.2026
Згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. (Закон України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006р.).
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачено договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ст.4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. (надалі - Конвенція) договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Щодо доводів апелянта стосовно актів наданих послуг №4067 від 19.08.2024 та №4477 від 05.09.2024 колегія суддів зазначає, що скаржник помилково ототожнює факт відсутності підпису на окремих актах із відсутністю факту надання та прийняття послуг перевезення. 
При цьому апелянт фактично залишає поза увагою ту обставину, що між сторонами існували тривалі господарські відносини, в межах яких позивачем було надано ряд послуг міжнародного перевезення вантажів, значна частина яких була беззаперечно прийнята відповідачем, що підтверджується підписаними останнім актами надання послуг №3681 від 01.08.2024, №3813 від 05.08.2024 та №3814 від 05.08.2024. 
Підписання вказаних актів свідчить про те, що апелянт не лише визнавав факт існування договірних відносин між сторонами, а й підтверджував факт належного виконання.
Що стосується актів №4067 від 19.08.2024 та №4477 від 05.09.2024, то сам факт їх не підписання не може автоматично свідчити про ненадання послуг або їх неприйняття відповідачем. Апелянтом не надано жодного доказу того, що перевезення за відповідними заявками фактично не здійснювалися, були виконані неналежним чином або що відповідач заявляв будь-які претензії щодо результату таких перевезень. 
Колегією суддів досліджено та підтверджено матеріалами справи фактичне виконання перевезень, що узгоджується як із міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), так і з подальшою поведінкою самого відповідача, який не заперечував факту надання послуг та гарантійним листом визнав наявність заборгованості перед позивачем. Таким чином, доводи апелянта зводяться лише до формального посилання на відсутність підписів на двох актах, однак не спростовують ані факту надання послуг, ані факту існування заборгованості перед позивачем. 
Щодо доводів апелянта стосовно актів наданих послуг №4067 від 19.08.2024 та №4477 від 05.09.2024 колегія суддів зазначає, що скаржник помилково ототожнює факт відсутності підпису на окремих актах із відсутністю факту надання/прийняття послуг перевезення та бере до уваги постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2024 у справі №910/5419/23 «…Позивач підтвердив надсилання відповідачу актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), які останній не підписав, але відмови від підписання не висловив, що у сукупності за наслідком оцінки судів попередніх інстанцій свідчить про надання позивачем послуг перевезення відповідачу, вартість яких він не оплатив.»
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21 сформулював правовий висновок про те, що неналежне документальне оформлення господарської операції, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг, саме по собі не свідчить про безумовну невідповідність таких документів змісту господарської операції. Верховний Суд наголосив, що правові наслідки створює саме господарська операція - реальне надання послуг або виконання робіт, а не первинні документи як такі.
Зазначений правовий підхід Верховний Суд розвинув у постанові від 04.09.2023 у справі № 910/5352/21, зазначивши, що під час вирішення спору щодо виконання договору про надання послуг суд має досліджувати не лише наявність відповідних первинних документів, а й у сукупності інші обставини та докази, які можуть свідчити про реальне надання або ненадання послуг. При цьому непідписання замовником актів без надання у встановлені договором або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання не може бути єдиною безумовною підставою для звільнення замовника від оплати фактично наданих послуг.
Отже, саме по собі посилання апелянта на відсутність його підпису на актах наданих послуг не спростовує факту здійснення перевезень та отримання відповідних послуг. Для встановлення факту надання послуг перевезення визначальним є дослідження всієї сукупності доказів, які підтверджують реальне виконання перевезень, зокрема CMR-накладних, маршрут та місце його доставки, документів щодо вартості перевезення, листування сторін та інших документів, що перебувають у взаємному зв`язку.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 23.07.2024 у справі № 910/5419/23, у якій Суд відхилив доводи скаржника про те, що відсутність його підпису на товарно-транспортних накладних свідчить про недоведеність здійснення перевезень. Верховний Суд виходив із необхідності оцінки сукупності доказів та встановлення фактичного отримання транспортних послуг, а не з формальної наявності підпису замовника на кожному транспортному документі.
Таким чином, доводи апелянта фактично зводяться до надання окремому реквізиту первинного документа - підпису - самостійного та визначального значення, якого такий реквізит не має. Відсутність підпису на актах приймання-передачі послуг може бути предметом оцінки суду лише у сукупності з іншими доказами та обставинами справи, однак сама по собі не доводить, що відповідне перевезення не здійснювалося, вантаж не був доставлений або послуга не була фактично надана.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що гарантійний лист не має значення для підтвердження наявності заборгованості за спірними актами, оскільки як підтверджується матеріалами справи, 27.02.2025 від апелянта на адресу позивача надійшов гарантійний лист, в якому скаржник підтвердив наявність заборгованості перед позивачем та гарантував її погашення у визначений ним строк. 
За своєю суттю гарантійний лист є письмовою дією боржника, яка підтверджує існування грошового зобов`язання. Така поведінка апелянта узгоджується з іншими доказами у справі, таким чином, гарантійний лист від 27.02.2025 є вагомим доказом існування заборгованості, який підтверджує факт визнання скаржником свого боргу.
Апеляційний суд зазначає, що в гарантійному листі від 27.02.2025 №04-27/02 ТОВ «Еко-Беррі» повідомляє ПП «Транском Альянс» про відсутність можливості оплати відповідно до актів наданих послуг та гарантує оплату в сумі 244040,96 грн протягом 15 робочих днів.
Так, вартість послуг за наданими суду актами становить 55 502 + 59 137,93 + 59 137,93 + 59 473,29 + 60 789,81 = 294 040,96 грн; 294 040,96 – 50 000 оплати = 244 040,96 грн. 
Вказана сума 244040,96 грн повністю співпадає з наявною заборгованістю та узгоджується з долученими до матеріалів справи актами наданих послуг, рахунками та міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR).
Щодо твердження апелянта, що в гарантійному листі не зазначено які саме акти, перевезення та суми входять до визнаної заборгованості, апеляційний суд зазначає, що ним не надано доказів що між сторонами існували якісь інші господарські відносини, за якими могла виникнути заборгованість на таку саму суму.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. (див. постанову ВС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18)
Сукупність наведених доказів, а саме міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), складених за результатами відповідних перевезень актів надання послуг і рахунків, здійснення відповідачем часткової оплати, а також гарантійного листа від 27.02.2025, в якому відповідач визнав заборгованість у сумі 244 040,96 грн, дає підстави для висновку, що зазначений гарантійний лист стосується саме заборгованості за спірними перевезеннями. При цьому сума, зазначена у гарантійному листі, відповідає різниці між загальною вартістю наданих за спірними перевезеннями послуг — 294 040,96 грн та здійсненою відповідачем частковою оплатою — 50 000 грн. Доказів, які б ставили під сумнів такий взаємозв`язок зазначених документів, матеріали справи не містять
Отже, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач довів належними та допустимими доказами факт надання транспортних послуг та розмір заборгованості ТОВ «Еко-Беррі».
Щодо тверджень скаржника, що суд вийшов за межі підстав позову оскільки самостійно визначив дату з якої здійснюється нарахування 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд зазначає таке.
Позивачем було долучено вимогу, направлену відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження останнього вимогу вих.№ 20/06/25/3 від 20.06.2025 в якій вимагав протягом 3 банківських днів з дня отримання вимоги сплатити заборгованість у розмірі 244 040,96 грн. Вимога направлена 24.06.2025, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ «Укрпошта».
Разом з тим, позивач нарахував 3% річних у розмірі 7 160,20 грн з 27.02.2025 по 18.02.2026 та 15 618,57 грн інфляційних втрат з березня 2025 по січень 2026. Суд першої інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, враховуючи, що вимогу про оплату заборгованості позивач направив 24.06.2025, вважає, що першим днем для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 02.07.2025 (перший день після спливу семиденного строку від дня пред`явлення вимоги). Тому за розрахунком суду стягненню підлягає 3% річних у розмірі 4 653,49 грн з 02.07.2025 по 18.02.2026 та 5 158,34 грн інфляційних втрат з липня 2025 по січень 2026.
Апеляційний суд зазначає, що правильна правова кваліфікація встановлених фактів судом не є зміною предмета чи підстав позову. В цій справі предметом позову було стягнення 3 % та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням оплати транспортних послуг, а позивач сам долучив докази направлення вимоги від 20.06.2025 до позову, тому суд першої інстанції правильно кваліфікував уже наведені фактичні обставини та застосував до них ч. 2 ст. 530 ЦК України, а також перевірив розрахунок у межах заявленої суми.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 у справі №909/217/26 прийняте у відповідності до норм процесуального права, яке необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Щодо додаткового рішення від 04.05.2026.
За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад (принципів) господарського судочинства. 
Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
У відповідності до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подані позивачем до суду в межах передбаченого законом строку.
Апелянт не погоджується з додатковим рішенням місцевого суду, оскільки в попередньому орієнтовному розрахунку сум, при подачі позовної заяви зазначалася сума 10 000 грн, а при подачі заяви про відшкодування судових витрат, була заявлена сума 15 000 грн.
Колегія суддів не погоджується з таким аргументом скаржника з урахуванням того, що при зверненні до суду сторона зазначає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести, кінцева ж сума витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню, оцінюється судом на підставі доказів, наданих після завершення розгляду справи, з урахуванням критеріїв розумності, співмірності та реальності. 
Згідно приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази:
- копію Договору про надання правничої допомоги №137-ЮП від 19.06.2025;
- копію попереднього орієнтовного розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу від 19.02.2026;
- копію Акта №1-00000077 здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 23.04.2026;
- копію платіжної інструкції №11313 від 23.04.2026;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ВЛ № 1103 від 22.03.2019;
- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АС № 1175612 від 20.02.2026.
При дослідженні зазначених вище доказів судом першої інстанції встановлено, та перевірено колегією суддів, що 19.06.2025 між позивачем та адвокатом Скрипчук О.П. укладено договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до умов та протягом строку дії цього договору адвокат Скрипчук О.П. зобов`язується надати послуги професійної правничої допомоги ПП «Транском альянс».
Платіжною інструкцією № 11313 від 23.04.2026 ПП «Транском альянс» оплатило адвокату Скрипчук О.П. 15 000,00 грн без ПДВ за послуги правничої допомоги.
Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Колегія суддів також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).
Апеляційний суд встановив, що в попередньому розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу планувався менший обсяг правничої допомоги, а в акті здачі-приймання зазначено фактично надані послуги, зокрема підготовку додаткових письмових пояснень. Матеріалами справи підтверджується підготовка та подання адвокатом зазначених документів.
Колегія суддів також враховує, що різниця між сумою витрат на професійну правничу допомогу, зазначеною у попередньому (орієнтовному) розрахунку, та фактично заявленою до відшкодування сумою становить 5 000,00 грн. З огляду загальний розмір понесених витрат, а також те, що збільшення їх суми зумовлене фактичним наданням адвокатом додаткових послуг, зокрема підготовкою додаткових письмових пояснень та заяви щодо розподілу судових витрат, колегія суддів не вважає таке перевищення істотним у розумінні частини 6 статті 129 ГПК України.
З огляду на викладене, враховуючи об`ємність доказів по справі, складність справи та її значення для сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» 14 271,02 грн витрат на професійну правову допомогу. 
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України. 
Керуючись статтями 129, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Беррі» -залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 та додаткове рішення від 04.05.2026 у справі №909/217/26 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови лише у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Степанюк Н.Л.

Суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Ржепецький В.О.