Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
704/1156/26
17.09.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої – судді Воронкової І.Г.
при секретарі судового засідання Джуській Л.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова Компанія ”Кредит-Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
Позивач ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" звернулося до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом в сумі 25960 грн. 88 коп., посилаючись на те, що 12.06.2024 року між ТОВ “Мілоан” і відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7831859. Згідно умов данного договору ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 3500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки згідно графіку погашення кредиту, однак свої зобов`язання належним чином не виконав. В подальшому, 28.10.2024 року між ТОВ “Мілоан” і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги згідно якого, право вимоги за кредитним договором № 7831859 перейшло до позивача. Виходячи з цього, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 25960,88 грн., судові витрати в сумі 2662,40 грн. судового збору і витрат на професійну правничу допомогу 8000 грн.
11.08.2026 року ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін за правилами спрощеного позовного провадження.
В порядку ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої із сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.06.2024 року між ТОВ “Мілоан” і відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № 7831859, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 10-12).
Згідно п. 1.2-1.4 договору, сума кредиту складає 3500 грн., Строк кредиту 345 дні за умови виконання позичальником графіку платежів з 12.06.2024, повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, остаточний термін (дата) повернення кредиту - 23.05.2025 року. 
Згідно п. 1.5 денна процентна ставка становить 1.15% в день, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 17400,30 грн.
Згідно п. 1.5.1 одноразова комісія за надання кредиту становить 391 грн. 
Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № НОМЕР_1 .
Успішність операції по наданню коштів підтверджується платіжним дорученням № 133672555 від 12.06.2024 р., в якому вказаний платник ТОВ «Мілоан», отримувач ОСОБА_1 , кредитний рахунок отримувача № 414949хххххх249, сума переказу 3500. (а.с. 17).
До суду на виконання ухвали від 12.08.2026 про витребування доказів з АТ КБ “Приват Банк” надійшла інформація про те, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , на яку 12.06.2024 року був зарахований платіж в сумі 3500 грн. (а.с. 55).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 7831859 від 12.06.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на день подачі позову до суду, загальна сума заборгованості складає – 25960,88 грн., з яких: 3500 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 391,00 грн. – комісія за надання кредиту; 16469,88 грн. – заборгованість за відсотками (а.с. 18-20).
28.10.2024 року первісний кредитор та позивач уклали договір відступлення прав вимоги № 111-МЛ, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с. 21-23). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 111-МЛ від 28.10.2024 (а.с. 28) та Акту приймання-передачі Реєстру боржників (а.с. 26) до позивача перейшло право вимоги до відповідача в сумі 25960,88 грн. за кредитним договором № 7831859 від 12.06.2024 року.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що кредитний договір № 7831859 від 12.06.2024 року між ТОВ “Мілоан” та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом, використання якого неможливе безпроходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. По даному договору сторонами була досягнута згода з істотних його умов, в тому числі щодо строку кредитування та нарахування відсоткової ставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором від 12.06.2024, укладеним між первісним кредитором та відповідачем підтверджується відповідним договором факторингу № 111-МЛ, Реєстром боржників до Договору Факторингу та Актом приймання-передачі Реєстру прав вимог до Договору факторингу.
Разом з тим, суд дослідив наведений позивачем в позовній заяві розрахунок кредитної заборгованості, перевірив його, оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, та прийшов до наступного висновку.
Наявність заборгованості за тілом кредиту в сумі 3500 грн. та одноразової комісії за надання кредиту в сумі 391 грн. за кредитним № 7831859 від 12.06.2024 рокусуд не піддає сумніву, так як він не суперечить умовам укладеного між сторонами договору та підтверджується належними та допустимими доказами. 
Так як матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем отриманих у кредит за вказаним договором грошових коштів у строки, передбачені договором, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення загального залишку заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 16469,88 грн., суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Первісний кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, а вимога щодо сплати споживачем процентів в сумі 16469,88 грн. є непропорційно великою сумою компенсації порівняно з сумою тіла кредиту - 3500 грн.
З огляду на наведене, суд вважає справедливим до стягнення з відповідача процентів у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі не більше п`ятдесяти відсотків вартості продукції, що складає 1750 грн.
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача та/або процентів за порушення грошового зобов`язання в сумі 5600 грн., яка є мірою відповідальності за порушення умов договору у виді невиконання та/або неналежного виконання таких умов (п. 4 договору), суд зазначає наступне.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.
Як передбачено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Первісним кредитором - ТОВ "Мілоан" за укладеним договором № 7831859 від 12.06.2024 року не враховано вищевказаних положень законодавства та протиправно нараховано неустойку в сумі 5600 грн., а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
З огляду на наведене, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача (заборгованість по тілу кредиту в сумі 3500 грн., одноразова комісія за видачу кредиту в сумі 391 грн. та відсотки за користування кредитними коштами в сумі 1750 грн.) становить 5641 грн. 00 коп.
Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (21,73%), судові витрати у справі, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову, а саме: судовий збір в сумі 578,54 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1738,40 грн.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» (адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4-й поверх, ЄДРПОУ 35234236), заборгованість за кредитним договором № 7831859 від 12.06.2024 року в сумі 5641 грн.00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» витрати за оплату судового збору в сумі 578 грн. 54 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1738 грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.Г. Воронкова