справа № 761/47850/25
головуючий у суді І інстанції Ковтуненко В.О.
провадження № 33/824/2914/2026
головуючий суддя Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Мостової Г.І., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 
в с т а н о в и в :
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн 60 коп. (а.с. 28-31).
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 28 квітня 2026 року подав до Шевченківського районного суду міста Києва апеляційну скаргу (а.с. 36-69).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що належним чином звірену копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 на день подання апеляційної скарги не отримував, а електронний примірник постанови отримано 19 квітня 2026 року.
Відповідно до частини 2 статті 194 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи в суді, повідомлявся Шевченківським районним судом міста Києва про місце, час та дату розгляду справи 13 лютого 2026 року (а.с. 27). 
Зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні та знав про результат розгляду справи, що також не заперечується в апеляційній скарзі.
Крім того, ОСОБА_1 брав активну участь під час розгляду справу в суді першої інстанції, що також підтверджується матеріалами справи.
В матеріалах справи наявні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та про ознайомлення з матеріалами справи від 03 грудня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 25 грудня 2025 року.
Апеляційна скарга на вказану постанову суду від 13 лютого 2026 року подана ОСОБА_1 28 квітня 2026 року, тобто з пропуском десятиденного строку на її оскарження. 
Діючий КУпАП не містить вимог до змісту апеляційної скарги, крім подання її в десятиденний строк з моменту проголошення постанови суду.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що інформація щодо результатів судового розгляду є загальнодоступною та кожен може ознайомитися з нею на сайті судової влади, а зі змістом ухваленого судового рішення - на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до глави 21 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
У абзацах другому, третьому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 верховенство права охарактеризовано як панування права в суспільстві. Верховенство права, за позицією Суду, вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
У пункті 40 справи «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Сутність цього принципу полягає у тому, що в разі винесення судом рішення, що набрало законної сили, воно не може бути піддане сумніву.
Окрім цього 20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України» (заяви № 23342/14, 42968/15, 1686/17, 64516/17; далі також Рішення), у якому зазначив, що вже встановлював порушення принципу юридичної визначеності за подібних обставин у рішеннях у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, від 03.04.2008) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13, від 29.10.2015). І, беручи до уваги обставини заяв, Суд не вбачає підстав для іншого висновку в цій справі. Суди, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.
Апеляційний суд звертає увагу й на практику Європейського суду з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 червня 2006 року у справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04), у якій наголошено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. Guйrin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, п. 45).
Разом з тим, обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду не з дня винесення постанови, результат та мотиви якої було відомо з моменту проголошення, а з дня отримання копії постанови, не може вважатись поважним. 
Таким чином,  ОСОБА_1 не навів змістовних і вагомих аргументів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказували на бажання реалізувати процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку, не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним апеляційної скарги не мали суб`єктивного характеру, тобто не залежали від його волевиявлення.
В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало ОСОБА_1 реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення першої інстанції протягом встановленого законом і розумного строку з наданням доказів того, що він вживав відповідних заходів, спрямованих на захист прав та інтересів.
Будь-яких обставин, які б позбавили апелянта можливості подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з дня прийняття постанови, апелянтом не наведено.
У зв`язку з цим, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2026 року відсутні, а тому, відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі наведеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2026 року - відмовити.
Апеляційну скаргу повернути ОСОБА_1 .
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова