Справа № 127/3974/26 
Провадження № 33/801/840/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року | м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., за участю секретаря судового засідання Сербової А. В., адвокатів Педини О. А. та Парпальос В. В., розглянув апеляційну скаргу адвоката Педини О. А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2026 року про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 з, працюючої у Страховій групі «ТАС» спеціалістом координатором, до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2026 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 581577, 02 лютого 2026 року о 17:40 год ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Renault Megane», д. н. з. НОМЕР_1 , не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважна та не дотрималася інтервалу у дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Audi A6», д. н. з. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постанова суду мотивована тим, що: 
у матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_2 п. 13.1 ПДР України – дотримання безпечної дистанції та безпечного інтервалу;
до протоколу про адміністративне правопорушення не було додано жодних належних та допустимих доказів того, що порушення ОСОБА_2 вимог п. 8.7.3 (в, г), 8.10, 8.11 ПДР України перебуває у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та призвело до пошкодження транспортних засобів;
суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
судом не враховано висновок судової інженерно-транспортної експертизи щодо можливості перетину ОСОБА_2 стоп-лінії на миготливий зелений та жовтий сигнали світлофора, а також можливості запобігання ДТП за умови дотримання вимог ПДР;
суд не усунув суперечності щодо механізму ДТП; 
не надав оцінки вихідним даним, які зазначені експертом щодо часу виникнення небезпеки для руху та відстані між транспортними засобами;
суд не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин справи та не усунув суперечностей між відеозаписом, циклограмою роботи світлофорів і висновком експерта, що має істотне значення для встановлення обставин ДТП;
суд неправильно застосував положення ст. 247 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим провадження у справі підлягало закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У судовому засіданні потерпілий та адвокат Педина О. А. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. При цьому представник потерпілого наполягав, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. ст. 247 КУпАП, оскільки закінчились строки притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП.
ОСОБА_2 та адвокат Парпальос В. В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважали судове рішення законним та обґрунтованим. 
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, у якому сформульовано обвинувачення, однак сам по собі він не має наперед установленої доказової сили та не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи підтверджується кожна зазначена в ньому обставина іншими належними, допустимими, достовірними та взаємоузгодженими доказами.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.
Об`єктивна сторона цього правопорушення має матеріальний склад і вимагає доведення сукупності трьох обов`язкових елементів: конкретного порушення конкретної вимоги Правил дорожнього руху саме особою, яку притягають до відповідальності; настання передбачених законом майнових наслідків; прямого причинного зв`язку між установленим порушенням і такими наслідками.
Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає склад адміністративного правопорушення.
До матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення, схему місця дорожньо-транспортної пригоди, письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Оцінюючи указані докази у сукупності, апеляційний суд виходить не лише з їх формальної наявності, а із того, які саме обставини вони підтверджують та чи узгоджуються між собою.
Так, згідно протоколу про адміністративне серії ЕПР1 № 581577, 02 лютого 2026 року о 17:40 год у м. Вінниці по вул. Брацлавській, 2А водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважною, не дотрималася інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, та стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Безпечний інтервал – відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху (пункт 1.10 Правил).
Отже, для встановлення наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, необхідно було встановити не лише факт дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження транспортних засобів, а й факт порушення нею конкретних вимог ПДР України, у цьому випадку п. 13.1 ПДР України, а також причинний зв`язок між таким порушенням та настанням ДТП.
При цьому сам по собі факт зіткнення транспортних засобів не свідчить про порушення водієм вимог ПДР України та не є достатнім для висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
З письмових пояснень ОСОБА_2 слідує, що 02 лютого 2026 року керуючи транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , вона рухалася в напрямку міста та під`їхавши до регульованого перехрестя вул. Привокзальна та вул. Брацлавська у м. Вінниці, зупинилася перед світлофором, після чого розпочала рух на зелений сигнал світлофора. Вона зайняла ліву смугу руху, яка відповідно до дорожньої розмітки та організації дорожнього руху передбачає рух лише ліворуч та розпочала маневр повороту ліворуч, однак в її автомобіль здійснив зіткнення транспортний засіб «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 02 лютого 2026 року він, керуючи транспортним засобом «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по вул. Привокзальній у м. Вінниці в напрямку залізничного вокзалу м. Вінниці, під`їхав до регульованого перехрестя вул. Привокзальна та вул. Брацлавська у м. Вінниці та зупинився на червоний сигнал світлофору. При ввімкненні зеленого сигналу світлофору, він розпочав рух на перехрестя, де в подальшому сталося зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 .
Схемою дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Указана схема фіксує положення транспортних засобів після зіткнення та характер наявних на них пошкоджень, однак не містить відомостей про фактичну швидкість руху автомобілів, дистанцію та інтервал між ними під час руху, початкову відстань між транспортними засобами, наявність чи відсутність слідів гальмування, момент виникнення небезпеки для руху або інших об`єктивних числових показників, які б давали змогу встановити механізм та обставини дорожньо-транспортної пригоди.
Характер пошкоджень, локалізованих у передніх центральних частинах автомобілів, свідчить про їхнє бокове зближення під час зіткнення, однак сам по собі не підтверджує версію про недотримання ОСОБА_2 безпечної дистанції до автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , та не дає підстав для висновку про порушення нею вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України.
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_2 порушень вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а також того, що її дії як водія транспортного засобу перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали у вигляді пошкодження транспортних засобів, матеріали кримінального провадження не містять.
Ба більше, за клопотання захисника ОСОБА_2 – адвоката Парпальос В. В., з метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2026 року у справі призначено судову інженерно-транспортну експертизу.
Висновком експерта № СЕ-19/102-26/5435-ІТ від 26 травня 2026 року встановлено, якими вимогами ПДР повинні були керуватися водії транспортних засобів у відповідній дорожній обстановці. 
Водночас експерт не надав висновок щодо наявності технічної невідповідності дій ОСОБА_2 вимогам ПДР України та причинного зв`язку такої невідповідності з дорожньо-транспортною пригодою.
Інших належних та допустимих доказів, які б безпосередньо підтверджували порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.1 ПДР України та причинний зв`язок такого порушення з ДТП, матеріали справи не містять.
Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі наведені факти у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є недоведеною.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що провадження у цій справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
Посилання апелянта на необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені статтею 38 КУпАП.
Частиною другою статті 38 КУпАП передбачено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Зі змісту ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, зокрема, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту події правопорушення, який підпадає під ознаки конкретного адміністративного правопорушення та наявності в діях особи складу такого правопорушення.
В разі недоведеності наявності події адміністративного правопорушення та складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виключається можливість закрити провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки у такому випадку законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що визначено у п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Ураховуючи, що у цій справі встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.
За таких обставин, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.
Отже, апеляційну скаргу адвоката Педини О. А. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Педини О. А. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду      С. К. Медвецький