Справа № 420/12206/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Пенсійний фонд України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 29.04.2026 позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка викладена у № 965080144622 від 13.10.2025 року та рішення №22 щодо оскарження адміністративного акту від 05.11.2025 р. про відмову у виплаті допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 ;
2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити і виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання - померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсіонера ОСОБА_2 . 
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що 08.10.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про виплату допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис від 06.08.2025 №15. 13.10.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із скаргою щодо скасування адміністративного акта – рішення від 13.10.2025 № 965080144622 про відмову у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання померлої ОСОБА_2 , винесеного начальником управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській. Рішенням № 22 ГУ ПФУ в Херсонській області від 05.11.2025 щодо оскарження адміністративного акту рішення № 965080144622 від 13.10.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовлено у виплаті допомоги на поховання, мотивуючи це тим, що на момент смерті пенсіонер не отримував пенсію через припинення її виплати з 01.04.2023.
За приписами пунктів 3, 5 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу» позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними)» немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Ухвалою судді від 01.05.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.
08.05.2026 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/50227/26) про долучення в якості додатку клопотання про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що позивачка довгий час (з 28.01.2026 по 29.04.2026) проходила лікування на підтвердження чого надано консультаційні висновки лікаря.
Також в якості додатку долучено заяву про уточнення позовних вимог,, виклавши їх наступним чином: 
1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка викладена у № 965080144622 від 13.10.2025 року та рішення №22 щодо оскарження адміністративного акту від 05.11.2025 р., та рішення від 10.12.2025p. Пенсійного фонду України про відмову у виплаті допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 ;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПО НОМЕР_1 ) допомогу на поховання померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсіонера ОСОБА_2 .
Ухвалою судді від 15.05.2026 постановлено задовольнити заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Батової Н.І. (вх. №ЕС/50227/26 від 08.05.2026) в частині поновлення строку на звернення до суду та поновити пропущений строк на звернення до суду з даним позовом; прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; залучити до участі у справі в якості співвідповідача – Пенсійний фонд України (01610, м. Київ-14, вул. Бастіонна, 9, код ЄДРПОУ 00035232); витребувати від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області копії доказів, на підставі яких прийнято рішення №965080144622 від 13.10.2025 про відмову у відпрацюванні заяви ОСОБА_1 щодо виплати допомоги на поховання.
27.05.2026 від представника відповідача ГУ ПФУ в Херсонській області надійшов відзив (вх. №ЕС/59465/26), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про виплату допомоги на поховання ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис від 06.08.2025 № 15. Під час, опрацювання вищезазначеної заяви встановлено, що померла ОСОБА_2 перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримувала пенсію за віком призначену на підставі Закону №1058. 01.04.2023, у зв`язку з неотриманням пенсійних виплат більше ніж 6 місяців на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону №1058 нарахування та виплату пенсійних коштів було припинено. За даними електронної пенсійної справи померла ОСОБА_2 , із заявою про поновлення виплати пенсії з повідомленням про одержання / неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації у встановленому порядку до органів Пенсійного фонду України не зверталась. З огляду на зазначене, Головним управлінням правомірно прийнято рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання позивачу, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 не отримувала пенсію в органах Пенсійного фонду України.
При цьому суд зауважує, що ухвала судді від 15.05.2026 в частині витребування доказів залишилась не виконаною.
29.06.2026 від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Бітової Н.І. надійшла відповідь на відзив (вх. №ЕС/12847/26), у якій, з покликанням на фактичні обставини справи, заявник просить суд задовольнити позовні вимоги.
01.07.2026 від представника відповідача ПФУ надійшов відзив (вх. №ЕС/74001/26) у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на наступні обставини.
На адресу Пенсійного фонду України надійшла скарга ОСОБА_1 від 11.11.2025 (вх. № 74705/М2800-25 від 28.11.2025 ) на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 13.10.2025 № 965080147795 та від 05.11.2025 № 21 про відмову у виплаті допомоги на поховання. Відповідно до пунктів 15, 16 Порядку № 21-1 територіальний орган Фонду / Пенсійний фонд України розглядає скаргу у строки та порядку, визначені Законом № 2073 та за результатами розгляду приймає вмотивоване рішення. Територіальний орган Фонду / Пенсійний фонд України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення протягом розумного строку, але не більше тридцяти календарних днів після надходження скарги. Скаргу позивача Пенсійним фондом України розглянуто в порядку та у строки, встановлені Законом № 2073 та Порядком № 21-1 та Рішенням від 10.12.2025 № 53529 74705/М-03/8-2800/25 відмовлено у задоволенні скарги. У Рішенні від 10.12.2025 надано роз`яснення з посиланням на норми законодавства, що регулюють порядок призначення допомоги на поховання, зокрема, Закону України від 10.07.2003№ 1102-IV «Про поховання та похоронну справу», розміру допомоги на поховання та порядок її надання особі. У Рішенні від 10.12.2025 розглянуті докази, додані до скарги та надані відповідні висновки, що згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій від 28.02.2025 №76 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» щодо Новокаховської міської територіальної громади визначено дату початку тимчасової окупації Російською Федерацією з 24.02.2022 та оскільки на момент смерті ОСОБА_4 не отримував пенсію в органах Пенсійного фонду України, тому відсутні підстави для виплати допомоги на поховання. Таким чином, Рішення від 10.12.2025 прийняте виходячи з правового регулювання питання, заявленого у скарзі, та дискреційних повноважень Пенсійного фонду України, що само по собі, як і незгода Позивача з рішенням, не може слугувати підставою для висновку про протиправність дій Фонду. Незгода зі змістом Рішення від 10.12.2025 не свідчить про порушення Фондом вимог Порядку № 21-1.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помела, про що 06 серпня 2025 року складено відповідний актовий запис №15; місце смерті Україна, Херсонська область, м. Нова Каховка, смт Дніпряни, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06 серпня 2025 року серії НОМЕР_2 .
08.10.2025 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про виплату допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис від 06.08.2025 №15 та надала наступні документи: 
- паспорт громадянина України ОСОБА_1 ;
- свідоцтво про смерть гр. ОСОБА_2 ;
- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання ОСОБА_2 .
За результатами опрацювання поданих документів Головним управління ПФУ в Херсонській області прийнято рішення №965080144622 від 13.10.2025 про відмову у відпрацюванні заяви ОСОБА_1 щодо виплати допомоги на поховання.
У вказаному рішенні зазначили, що «…Згідно зі статтею 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон), у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Відповідно до пункту 5.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України 2Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (зі змінами) (далі Порядок №22-1) особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року №1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера.
Місце проживання ОСОБА_2 включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства Розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376.
Пунктом 144 XV «Прикінцеві положення» Закону визначено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, що підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено з 01.04.2023, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. 
За даними електронної пенсійної справи, ОСОБА_2 з часу припинення виплати пенсії із заявою про поновлення виплати пенсії у встановленому порядку не зверталась та відсутня інформація про одержання/неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. 
Оскільки на момент смерті ОСОБА_2 не отримувала пенсію в органах Пенсійного фонду України, прийнято рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання...».
13.10.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із скаргою щодо скасування адміністративного акта – рішення від 13.10.2025 року № 965080144622 про відмову у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання померлої ОСОБА_2 , винесеного начальником управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській.
За результатами розгляду скарги Головним управління ПФУ в Херсонській області прийнято рішення № 22 щодо оскарження адміністративного акту рішення №965080144622 від 05.11.2025 в я кому вирішено відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення від 13.10.2025 № 965080144622 про відмову у виплаті допомоги на поховання померлої ОСОБА_2 , винесеного начальником управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Резніченко Лідією Григорівною; рішення від 13.10.2025 № 965080144622 про відмову у виплаті допомоги на поховання ОСОБА_1 залишити без змін.
Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області №965080144622 від 13.10.2025 та №22 від 05.11.2025, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 10 липня 2003 року №1102-IV «Про поховання та похоронну справу» (далі Закон №1102-IV) визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1102-IV усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене у: згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів; побажанні бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими чи бути підданим кремації; дорученні виконати своє волевиявлення певній особі; іншому дорученні, що не суперечить законодавству.
Згідно зі статтею 13 Закону №1102-IV виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, надається допомога на поховання. Розмір допомоги на поховання та порядок її надання виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, встановлює Кабінет Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Розмір допомоги на поховання не може бути меншим за розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно зі статтею 53 Закону №1058-IV у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Суд зазначає, що пунктом 5.1. розділу V «Звернення за допомогою на поховання» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (у редакції, чинній на дату звернення позивача з заявою про виплату допомоги на поховання) (далі Порядок №22-1), особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року №1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за №691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.
Згідно з пунктом 5.2. Порядку №22-1 заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера.
Допомога на поховання виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством.
Допомога на поховання не виплачується в разі смерті особи, яка перебувала на повному державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сім`ї або іншою особою).
Суд зауважує, що інших підстав для невиплати допомоги на поховання Порядком №22-1 не передбачено.
Відтак, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України.
Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина». Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України від 16 грудня 1993 року №3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими законами.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, виплату пенсії пенсіонеру ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , припинено з 01 квітня 2023 року.
Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Однак, матеріали справи не містять рішення територіальних органів Пенсійного фонду або рішення суду щодо припинення виплати пенсії померлому пенсіонеру ОСОБА_2 , за допомогою на поховання якої позивач звернулася із відповідною заявою до відповідача.
При цьому, суд не досліджує та не надає правову оцінку обставинам припинення виплати пенсії померлому пенсіонеру ОСОБА_2 , оскільки таке питання не є предметом спору у цій справі.
Разом з тим, суд наголошує, що жодними нормами чинного законодавства не передбачено обмеження права особи на отримання допомоги на поховання померлого пенсіонера, у зв`язку з тим, що останньому було припинено виплату пенсії при житті.
Суд вважає слушними доводи позивача, що призупинення виплати пенсії жодним чином не позбавляє громадянина України статусу пенсіонера.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про виплату допомоги на поховання, надавши перелік документів згідно з пунктом 5.1 розділу V Порядку № 22-1.
Відтак, позивач виконала усі умови, визначені Законом № 1058-IV та Порядком № 22-1, у зв`язку із чим підстави для відмови у виплаті спірної допомоги у відповідача відсутні.
Суд акцентує увагу на тому, що згідно наведених вище норм виплата вказаної допомоги пов`язується лише з фактом поховання пенсіонера і право на неї має особа, яка здійснила таке поховання.
Також слід зазначить, що хоча ОСОБА_2 на момент смерті фактично не отримувала пенсію, оскільки проживала на тимчасово окупованій території та виплату пенсії було призупинено, однак пенсія мала нараховуватися, отже відповідач може визначити розмір допомоги «в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті», тобто пенсії, яка ОСОБА_2 нараховувалась.
Враховуючи, що завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України, судом оцінювались саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті рішення №965080144622 від 10 жовтня 2025 року про відмову у виплаті допомоги на поховання за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.10.2025.
Щодо позовної вимоги про скасування рішення №22 від 05.11.2025, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області за результатами розгляду скарги на рішення №965080144622 від 13.10.2025, суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 105 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо особа вважає, що виконавчий орган Пенсійного фонду під час розгляду заяви про призначення (перерахунок), переведення з одного виду пенсії на інший, відновлення або зміну способу виплати пенсії, утримання з пенсії прийняв рішення, яке суперечить законодавству про пенсійне забезпечення, або прийняття такого рішення виходить за межі його компетенції, встановленої законом, особа може оскаржити таке рішення до керівника цього виконавчого органу Пенсійного фонду.
Скарга може бути подана протягом одного року з дня прийняття рішення, але не більш як через 30 календарних днів з дня ознайомлення застрахованої особи з прийнятим рішенням.
Пропущений з поважної причини строк подання скарги може бути поновлений виконавчим органом Пенсійного фонду, що розглядає скаргу.
Якщо виконавчий орган Пенсійного фонду доводить до відома особи, яка подала скаргу, страхувальника рішення про повне або часткове незадоволення її/його скарги, така особа/страхувальник має право звернутися з повторною скаргою до виконавчого органу Пенсійного фонду вищого рівня протягом 30 календарних днів з дня доведення до її/його відома рішення, що оскаржується.
Порядок оскарження рішень, дій (бездіяльності) виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Подання скарги не позбавляє особу права звернутися до адміністративного суду відповідно до законодавства.
Отже, законодавством передбачено можливість адміністративного оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду України, який має альтернативний характер та не виключає права особи на судове оскарження відповідного рішення. Звернення особи зі скаргою до керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, саме по собі не позбавляє її права оскаржити первісне рішення №965080144622 від 13.10.2025 до адміністративного суду.
Таким чином, рішення №22 від 05.11.2025, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області за результатами розгляду скарги на рішення №965080144622 від 13.10.2025, не є таким, що самостійно порушує права, свободи чи законні інтереси позивачки.
З урахуванням викладеного позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, у відповідача наявні всі підстави для врахування зазначеного розміру пенсії померлого пенсіонера, при нарахуванні та виплати позивачу допомоги на поховання ОСОБА_2 , оскільки іншого відповідачем суду не надано.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №965080144622 від 13 жовтня 2025 року про відмову у відпрацюванні заяви ОСОБА_1 щодо виплати допомоги на поховання від 08.10.2025 та рішення №22 від 05 листопада 2025 року щодо оскарження адміністративного акту рішення №965080144622 від 13.10.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Пенсійний фонд України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №965080144622 від 13 жовтня 2025 року про відмову у відпрацюванні заяви ОСОБА_1 щодо виплати допомоги на поховання від 08.10.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідачі: 
- Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Валентини Крицак, буд. 6, код ЄДРПОУ 21295057); 
- Пенсійний фонд України (01610, м. Київ-14, вул. Бастіонна, 9, код ЄДРПОУ 00035232).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА