Компаніївський районний суд Кіровоградської області 
Справа № 389/1586/26 
Провадження № 2/391/431/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.08.2026р. | селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Ревякіної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Компаніївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит вказавши, що 31.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 3418186. 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15-12/2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3418186 від 31.08.2021. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3418186 від 31.08.2021. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до Відповідача.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 24.04.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 25020 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 21450 грн.; заборгованість за комісіями- 570 грн.
Відповідачем заборгованість не погашена, що й стало підставою звернення до суду.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 13000 грн.
Ухвалою суду від 03.06.2026 позовну заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків, які позивач усунув 09.06.2026.
Ухвалою суду від 10.06.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
31.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №3418186, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. (п.1.2), строком на 30 днів з 31.08.2021 (п.1.3), термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 30.09.2021. (п.1.4.), комісія за надання кредиту 570 грн (п.1.5.1), проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 1800 грн. в грошовому виразі. Згідно п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» за договором споживчого кредиту надало: кредитний договір №3418186 від 31.08.2021 року; паспорт споживчого кредиту; довідку про ідентифікацію; платіжне доручення про перерахування коштів на рахунок позичальника; анкету - заяву на кредит, розрахунок заборгованості.
Відповідно до п. 2.1. договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника.
Відповідно до п. 2.2.1. договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. Договору.
Відповідно до п.1.5.1 договору комісія становить 570 грн., відповідно до п.1.5.2 договору проценти нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Сторонами визначено умови кредиту: сума кредиту становить 3000,00 грн., строк кредитування 30 днів; термін повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом 30.09.2021.
Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором F81589 (31.08.2021 19:12).
31.08.2021 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 3 000,00 грн, що підтверджується копією квитанції з ID платежем №1750104146 від 31.08.2021.
Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №15/12-2021-22 від 15.12.2021 року, за умовами якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3418186 від 31.08.2021.
У Витязі з Реєстру боржників до договору факторингу №15-12-2021-22 від 15.12.2021 значиться сума, за якою перейшло право вимоги до відповідача : борг по тілу кредиту 3000 грн., по відсотках - 10800 грн., по комісії - 570 грн, а всього 14370 грн.
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт-Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, за умовами якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3418186 від 31.08.2021.
У Витязі з Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 значиться сума, за якою перейшло право вимоги до відповідача: борг по тілу кредиту 3000 грн., по процентах - 21450 грн., по комісії - 570 грн., а всього 25020 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем по справі, загальна сума заборгованості за договором складає 25020 грн. та складається з тіла кредиту – 3000 грн., відсотків 21450 грн., 570 грн. комісії.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути суму заборгованості у розмірі 25020 грн.
Вирішуючи спір, суд виходить з того, що доказів про здійснення відповідачем оплати заборгованості матеріали справи не містять.
Втім, суд не може погодитися з правильністю нарахування заборгованості по відсоткам, зважаючи на що, розмір заборгованості по відсоткам, яка може бути стягнута з відповідача, підлягає зменшенню до суми, вирахуваної за діючою відсотковою ставкою у період дії договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань.
Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Коллект Центр» надало належні та допустимі докази укладення відповідачем кредитного договору від 31.08.2021 відповідач отримав кредит за договором № 3418186, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 3000 грн. (саме така сума зазначена у Реєстрі боржників за договором відступлення права вимоги).
Позивач також просив стягнути з відповідача 21450 грн. відсотків, з яких 10800 грн. відсотків нарахувало ТОВ «МІЛОАН» станом на 15.12.2021, та 10650 грн. відсотків нарахувало ТОВ «Вердикт капітал».
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».
За умовами договору №3418186 від 31.08.2021 кредитні кошти надавалися до 30.09.2021. Отже, ТОВ «Мілоан» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 31.08.2021 по 30.09.2021.
Сума відсотків за період з 31.08.2021 до 30.09.2021 р., тобто за 30 днів за ставкою 2 % відсотки від залишку заборгованості за 1 день користування кредитними коштами становить 1800 грн (пункт 1.5.2. договору).
Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача.
Посилання позивача у вигляді розрахунків відсотків понад строк 30 днів, з урахуванням пролонгації договору, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Так, умовами Договору про споживчий кредит №3418186 від 31.08.2021 передбачено, що подовження 30-денного строку кредитування може відбутися на пільгових або стандартних умовах наступним чином:
п. 2.3.1.1.: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua., які є невід`ємною частиною цього Договору;
п.2.3.1.2: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Отже, настання пролонгації відповідно до п.2.3.1.2. залежить від того, чи відбувалася пролонгація відповідно до п.2.3.1.1 цього договору. При цьому, пролонгація відповідно п. 2.3.1.1. договору настає відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua. Втім, такі Правила відповідач не підписував, у якій редакції такі Правила розміщувалися на сайті в день надання кредиту, встановити неможливо. Відтак, підстав вважати, що умова про пролонгацію була погоджена з відповідачем немає.
Вимоги позивача про стягнення комісії не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, у рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія Закону України "Про споживче кредитування", адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту терміном 30 днів.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа №202/5330/19) у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування".
Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону.
Суд звертає увагу, що у договорі не вказано, за які саме послуги позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа №755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа №755/9486/21).
Аналізуючи умови договору, суд дійшов переконання про те, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, а відтак суд вважає, що відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором в розмірі 4800 грн, що становить 19% від заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 506 грн (2662,40*19%).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №777 від 02.03.2026; витяг з Акту №20 про надання юридичної допомоги від 31.03.2026 року.
З урахуванням обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатських послуг, суд вважає, що визначений розмір оплати в сумі 13000 грн є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони, віднесення справи до категорії малозначних, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, те, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час, сталу судову практику у спорах такого характеру, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу (доказів оплати) позивачем за договором про надання правової допомоги, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, що є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складають 570 грн (3000 грн х 19 %).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625,630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (ЄДРПОУ 44276926, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, оф. 306.) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за Договором про споживчий кредит №3418186 від 31.08.2021 у розмірі 4800 грн., судовий збір у розмірі 506 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 570 грн.
В решті вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.В.Ревякіна